Christina Piper

Christina Piper (o.s. Törne; 1. tammikuuta 1673 Tukholma – 25. maaliskuuta 1752 Krageholmin linna, Skåne) oli ruotsalainen kreivitär, maanomistaja, rakennuttaja ja liikenainen.

 Suku 
Piperin isä oli vauras liikemies Olof Hansson Törne, joka aateloitiin nimellä Törnflycht ja äiti porvarintytär Margareta Andersén. Vanhempiensa kautta Christina Piper oli vahvasti juurtunut Tukholman porvaristoon ja kuului syntymästään lähtien pääkaupungin taloudelliseen ja poliittiseen eliittiin.

 Avioliitto ja jälkeläiset 
Piperin puoliso oli valtiomies ja kreivi Carl Piper. He avioituivat helmikuussa 1690, Christina oli 16-vuotias ja aviomies häntä 26 vuotta vanhempi. Carl Piper kasvoi samassa perheessä kuin Christina Törne, koska hänen leskeksi jäänyt äitinsä oli mennyt uudelleen naimisiin Christinan isoisän, Hans Olofsson Törnen kanssa. Carl Piper oli siis Christinan isän velipuoli. Avioliitto oli edullinen monella tapaa: Carl Piper pääsi käsiksi Christinan vanhempien taloudellisiin resursseihin, ja Christina meni naimisiin aatelismiehen kanssa, joka teki uraa virkamiehenä.

Aviomiehensä ollessa Suuressa Pohjan sodassa vuodesta 1700 lähtien ja kuoltua vankeudessa Venäjällä vuonna 1716 Christina Piper hoiti tämän omaisuutta menestyksekkäästi.
pienoiskuva|Petersenska huset Tukholman vanhassa kaupungissa oli Carlin ja Christinan häälahja. Arkkitehti Christian Julius Döteber 1645–1659.
Heille syntyi yhdeksän lasta, joista vuosina 1691–1695 syntyneistä viidestä lapsesta neljä kuoli jo pieninä. Sen jälkeen syntyi vielä kolme tytärtä ja pojan, jotka kaikki elivät aikuisiksi.

 Christina Charlotta Piper (1691), kuoli sylilapsena
 Ingrid Margareta Piper (1692), kuoli sylilapsena
 Charlotta Christina Piper (1693–1727), avioitui kreivi Ture Gabriel Bielken kanssa; heille syntyi kolme lasta: heidän poikansa valtioneuvos, kreivi Nils Adam Bielke omisti vuodesta 1747 sääntöperintönä Stureforsin linnan.
 Hedvig Ulrika Piper (1695), kuoli sylilapsena
 Hedvig Maria Piper (1697–1767), avioitui Sten Arvidsson Natt och Dagin (k. 1727) kanssa ja heistä tuli vapaaherrallisen Sture-suvun kantavanhemmat. Hän myi omistamansa Björnstorpin linnan vuonna 1754.
 Ulrika Eleonora Piper (1698–1754), avioitui upseeri, vapaaherra ja kenraalimajuri Bengt Ribbingin kanssa.
 Carl Fredrik Piper (1700–1770), kreivi ja virkamies; avioitui 1731 kreivitär Ulrica Christina Mörner af Morlandan kanssa ja peri Piperska palatsin Tukholmassa. Heidän poikansa Carl Gustaf Piper peri Christinehofin linnan ja Krageholmin linnan; nuorempi poika Adolf Ludvig Piper peri Ängsön linnan.
 Sofia Carolina Piper (1707–1732), avioitui 1723 valtioneuvos, linnoitusupseeri, kreivi Axel Löwenin kanssa. Kuoli vain 24-vuotiaana seitsemän lasta synnytettyään.

pienoiskuva|Kreivitär Christina Piper, David von Krafft 1700.

 Kreivitär ja liikenainen 
pienoiskuva|Stureforsin linnan päärakennukset järven puolelta nähtynä, osittain arkkitehti Nicodemus Tessin nuoremman suunnitelmien mukaan 1699–1707.
Jo 1700-luvun alussa Törnen suku oli tehnyt investointeja maahan, ja Stureforsiin Itä-Götanmaalle suunniteltiin suuren linnan rakentamista pääasuinkartanoksi. Carl Piperin poissaollessa Christina Piper ei ainoastaan ​​valvonut tätä rakennustyötä, vaan vastasi myös sen maataloustoiminnasta. Hän oli myös mukana uusien kiinteistöjen ostossa Skånessa ja Västmanlandissa. Hänen liikkeellepaneva voimansa näissä yhteyksissä näkyy esimerkiksi Västmanlannissa sijaitsevan Ängsön tilusten ostossa, joka sai myyjän haastamaan hänet oikeuteen useita vuosia kestäneessä oikeusriidassa.

Christina Piperistä tuli yhä näkyvämpi osa politiikkaa miehensä poissaollessa. Hän toimi varmistaakseen, että hänen aviomiehensä pysyisi kuninkaan rinnalla ja säilyttäisi siten vaikutusvaltaisen asemansa, vaikka tämä oli ilmoittanut mieluummin palaavansa kotiin Ruotsiin.
Ruotsin kärsittyä tappion Pultavan taistelussa vuonna 1709 puoliso Carl Piper vangittiin ja hän kuoli Venäjällä vankeudessa vuonna 1716. Tämän myötä Christina Piper menetti asemansa epävirallisena poliittisena toimijana. Hän sai kuitenkin yksinomaisen määräysvallan perheen kartanossa ja myllyomistuksissa. Christina Piper oli loppuelämänsä ajan Ruotsin näkyvimpiä taloudellisia toimijoita, ja hän sijoitti maaomaisuuksiin, myllytoimintaan ja kauppayhtiöihin. Hänen tärkein sijoituksensa oli Andrarumin alunatehdas Skoonessa, jonka osakkeita hän järjestelmällisesti osti, kunnes omisti koko liiketoiminnan vuonna 1725. Hänen aikanaan alunatehtaasta tuli alunan viejä eri puolille Eurooppaa ja merkittävä tulonlähde. Kun Itä-Intian kauppakomppania perustettiin 1730-luvun alussa, Christina Piper oli yksi ensimmäisistä sijoittajista, ja tästäkin tuli hänelle kannattava liiketoiminta loppuelämäkseen. Vähemmän onnistuneita olivat hänen tekemänsä sijoitukset niin kutsuttuun Levantiska Kompanietiin ja Västerbottniska Bergslagssocieteniin, joista molemmista tuli tappiota tuottavia yrityksiä.
Christina Piper jatkoi kartanoiden ostamista, ja kuollessaan hän omisti Tukholmassa sijaitsevan kaupunkipalatsin, Stureforsin linnan, Ängsön linnan, Hässelbyholmin kartanon, Krageholmin linnan, Högestadin kartanon Ystadissa ja Björnstorpin linnan lisäksi useita muita maatiloja ympäri maata. Andrarumiin hän oli alunatehtaan etuja valvomaan rakennuttanut 1730-luvun lopulla linnan, jota kutsuttiin yksinkertaisesti Nya husetiksi, mutta jota hänen poikansa alkoi myöhemmin kutsua Christinehofin linnaksi äitinsä mukaan.

 Perintö 
Kuten monet aikansa maanomistajat ja etenkin naiset, Christina Piper teki lahjoituksia niiden seurakuntien kirkoille, joissa hän omisti tiluksia. Hän tuki vuosien ajan tunnettua koristepuuseppää, taiteilija Johan Jerlingiä, joka koristeli muun muassa Vistin kirkkoja Stureforsin lähellä, Ängsössä, Högestadissa, Krageholmissa, Sövestadissa, Andrarumissa ja Baldringessä. Hän lahjoitti varoja myös sairaaloiden rakentamiseen tai ylläpitoon Linköpingissä, Helsingborgissa ja Andrarumissa. Hän tuki myös köyhäintaloja Riddarholmenilla Tukholmassa sekä Torupissa ja Andrarumissa Skoonessa.

Kuolinhetkellään Christina Piper oli erittäin varakas henkilö. Hän syntyi vauraaseen perheeseen, mutta hän oli selvästi taitava hallitsemaan ja kartuttamaan perintöään. Asiakirjat osoittavat, että hän työskenteli järjestelmällisesti rakentaakseen yritystä, ja kuollessaan hän oli myös päättänyt, että suuri osa perinnöstään tehtiin vuonna 1747 sääntöperinnöksi eli fideikomissiksi, jotta perilliset eivät voisi hajauttaa omaisuutta. Vuonna 2017 osa hänen aikanaan omistamasta ​​maasta oli edelleen hänen jälkeläistensä hallussa, kuten Högestadin tilukset ja Christinehofin linna sekä Stureforsin linna ja Krageholmin linna sekä osittain myös Ängsjön linna.

Christina Piper kuoli 79-vuotiaana Krageholmin linnassa maaliskuussa 1752 Sövestadin kunnassa Skoonessa, jossa hän oli asunut vuodesta 1721 lähtien. Hänet on haudattu Pipereiden sukuhautaan Ängsön kirkkoon Västmanlandiin.

Kuvia

Lähteet

 Kirjallisuutta 

 Lamm, Peder & Brandtler, Johan & Asp, Ida & Lagerstedt, Gert & Ulvros, Eva Helen: MAKT OCH SKAPARKRAFT. En antologi om den makalösa Christina Piper. Mia Gröndahl & Helena Rietz (toim.) Kulturföreningen Christinas Wänner på Christinehof slott, 2021. 

Aiheesta muualla

Luokka:Ruotsalaiset aateliset
Luokka:Vuonna 1673 syntyneet
Luokka:Vuonna 1752 kuolleet
Luokka:Ruotsalaiset liikemiehet
Luokka:Suuren Pohjan sodan henkilöt