Robert (Napoli)

Robert Anjoulainen tai Robert Viisas (); (noin 1275Robert the Wise, King of Naples  Encyclopedia of the Middle Ages (2002), Oxford Reference. Viitattu 6.10.2023. tai 1278 – 19. tammikuuta 1343)Robert  Encyclopædia Britannica Online. Viitattu 6.10.2023. oli Napolin kuningaskunnan kuningas vuosina 1309–1343. Hän oli aikansa Italian vaikutusvaltaisimpia hallitsijoita ja pitkään paavien liittolainen valtataistelussa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisareita vastaan.

Suku ja nuoruus
Robertin vanhemmat olivat kuningas Kaarle II ja kuningatar Maria, joka oli alkujaan Unkarin prinsessa. Robertilla oli 13 sisarusta kuten Unkarin kuninkaaksi julistettu Kaarle Martel, pyhimykseksi julistettu piispa Louis de Toulouse, Aragonian kuningatar Blanka, Taranton ruhtinas Filip I, Anjoun kreivitär Marguerite ja Sisilian kuningatar Eleonore.Marie Of Hungary (D. 1323)  Women in World History: A Biographical Encyclopedia (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 6.10.2023.St. Louis of Toulouse  The Catholic Encyclopedia. Viitattu 6.10.2023.

Robertin isä Kaarle jäi Sisilian kapinaa seuranneen sodan aikana vuonna 1284 tappiollisessa meritaistelussa aragonialaisten sotavangiksi, ja Kaarlen vapauttamiseksi nuori Robert ja hänen kaksi veljeään jouduttiin vuonna 1288 lähettämään panttivangeiksi Aragonian hoviin.Robert of Anjou (1275 - 1343): Decameron III.3  Decameron Web, Brown University. Viitattu 6.10.2023. He olivat panttivankeina seitsemän vuotta, minä aikana heidän kasvatuksestaan vastasivat fransiskaanimunkit. Heidät vapautettiin vuonna 1295 Kaarle II:n ja Aragonian uuden kuningas Jaakko II:n välisten neuvottelujen tuloksena. 

 Kruununperijä 
Vanhin veli Kaarle Martel kuoli vuonna 1295 ruttoon ja kirkolliselle uralle ryhtynyt Louis luopui kruununperimysoikeudestaan Robertin hyväksi. Paavin tuen ansiosta Robert ohitti perimysjärjestyksessä myös Kaarle Martelin pojan Kaarle Robertin.Nordisk familjebok (1921), s. 521  Runeberg.org. Viitattu 6.10.2023.

Robert sai vuonna 1296 Calabrian herttuan ja Sisilian varakuninkaan arvon. Hän yritti vuonna 1299 valloittaa Sisilian takaisin Napolille.Roberto d'Angiò  Dizionario di Storia (2011), Treccani. Viitattu 6.10.2023. Sotaretken seurauksena solmittiin vuonna 1302 Caltabellottan rauha, jossa Sisilian sovittiin palautuvan Anjoun suvulle Sisilian kuninkaan Fredrik III:n kuoleman jälkeen. Robert kohosi Napolin valtaistuimelle isänsä kuoltua vuonna 1309.Risto Kari: Historian ABC: Kaikkien aikojen valtiot 4, s. 13–14. Tammi, Helsinki 2001.

Napolin kuningas
Robert oli Italian valtioiden välisessä guelfien ja ghibelliinien valtataistelussa yksi paavinvaltaa tukeneiden guelfien johtajista, ja hänen pyrkimyksenään oli luoda yhtenäinen Italian kuningaskunta. Keisari Henrik VII:n tullessa sotaretkelle Italiaan Robert antoi tilanteen kärjistyä ennen kuin lähetti joukkoja keisarillisen armeijan uhkaamien Toscanan kaupunkien avuksi. Henrik VII kuoli vuonna 1313, ja seuraavana vuonna paavi nimitti Robertin Italian keisarilliseksi varakuninkaaksi. Robert voitti Milanon Viscontien johtamat ghibelliinit Genovan länsipuolella vuonna 1319. Hän asettui sen jälkeen Avignoniin taivutellakseen paavi Johannes XXII:n tukemaan sotaa ghibelliinejä vastaan, mutta Viscontien voitettua vuonna 1324 Vaprion taistelun hänen oli palattava Italiaan puolustamaan valtakuntaansa. Robert pysytteli sivussa, kun Saksan kuningas Ludvig IV vuosina 1327–1328 marssi Italiaan, kruunautti itsensä ghibelliinien tuella Italian kuninkaaksi ja keisariksi sekä asetti Nikolaus V:n vastapaaviksi. Ludvig IV ja Sisilian Fredrik III liittoutuivat Robertia ja Johannes XXII:ta vastaan, mutta Ludvig joutui lopulta poistumaan Italiasta.

Robertin ja paavin liitto hajosi vuonna 1330, kun Johannes XXII liittoutui Italiaan hyökänneen Böömin kuninkaan Juhana Luxemburgilaisen kanssa ja tarjosi tälle Robertin valtakuntaan kuuluneita alueita Etelä-Ranskassa. Robert liittyi sekä guelfeja että ghibelliinejä käsittäneeseen liittokuntaan, joka karkotti Juhana Luxemburgilaisen Italiasta vuonna 1336. Robertin valtakauden viimeisinä vuosina useat Pohjois-Italian kaupungit siirtyivät hänen vastustajiensa puolelle. Lisäksi Fredrik III:n kuoltua vuonna 1337 Sisilia ei edelleenkään palautunut Napolille.

 Avioliitot ja kruununperimys 
Robert avioitui 23. maaliskuuta 1297 Roomassa Aragonian prinsessa, infanta Violanten (1273–1302) kanssa, joka oli Aragonian kuningas Pietari III:n ja Sisilian kuningatar Constanza II:n tytär. 

Heille syntyi kaksi lasta:

 Carlo, Charles (1298–1328), Calabrian herttua 1309, Napolin varakuningas 1318; avioitui (1) 1316 Katharina von Habsburgin (1295–1323) kanssa, joka oli Saksan kuningas Albrekt I Itävaltalaisen ja Elisabet von Görz und Tirolin tytär; avioitui (2) 1323 Marie de Valois´'n (1309–1332) kanssa, joka oli Charles de Valois'n ja Mahaut de Châtillonin tytär. Heille syntyi neljä lasta, joista aikuiseksi eli Napolin kuningatar Johanna.
 Louis (1301–131), kuoli 9-vuotiaana

Leskeytynyt Robert solmi 17. kesäkuuta 1304 Perpignanissa avioliiton Majorcan prinsessa Sanchan (n. 1281– 1345) kanssa, joka Mallorcan kuningas Jaakko II:n ja Esclaramunda de Foix'n tyttären kanssa, liitto oli lapseton. 

Robertin ainoa avioliitosta syntynyt poika Kaarle kuoli vuonna 1328. Robert järjesti pojantyttärensä Johannan avioliiton Kaarle Robertin pojan Andreaan kanssa, mikä yhdisti Anjoun suvun päähaarat. Robertin kuoltua vuonna 1343 Johannasta tuli Napolin hallitsija.Joanna I Of Naples (1326–1382)  Women in World History: A Biographical Encyclopedia (2002), Encyclopedia.com. Viitattu 6.10.2023.

 Taiteiden suosija ja perintö 
Robertin hovi oli merkittävä kulttuurin keskus, ja siellä oleskelivat muun muassa runoilijat Giovanni Boccaccio ja Francesco Petrarca. Robertiin viitataan Boccaccion teoksessa Decamerone. Robertin avioton tytär Maria d’Aquino oli Boccaccion rakastajatar, johon viitataan Boccaccion tuotannossa nimellä Fiammetta.Fiammetta  National Museums Liverpool. Viitattu 6.10.2023.

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Napolin hallitsijat
Luokka:1270-luvulla syntyneet
Luokka:Vuonna 1343 kuolleet