Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttel

Anton Ulrich (28. elokuuta 1714 Braunschweig – 15. toukokuuta (J: 4. toukokuuta) 1776 Holmogory, Venäjän keisarikunta)Антон Ульрих  Большая российская энциклопедия (2004–2017). Viitattu 15.8.2023. oli saksalaisen Braunschweig-Wolfenbüttelin ruhtinaskunnan prinssi ja Venäjän lyhytaikaisen keisarin Iivana VI:n isä.

 Suku 
Anton Ulrichin isä Ferdinand Albrekt II oli Braunschweig-Wolfenbüttel-Bevernin ja vuonna 1735 lyhyen aikaa koko Braunschweig-Wolfenbüttelin hallitseva ruhtinas.Anton Ulrich (1714-1776) Herzog zu Braunschweig - Wolfenbüttel - Bevern  Welfen.de. Viitattu 15.8.2023. Anton Ulrichin äiti oli myös Brauschweig-sukuun kuulunut ruhtinatar Antoinette Amalie, jonka sisar Elisabet Kristiina oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Kaarle VI:n puoliso. Braunschweig-Wolfenbüttelia vuodesta 1735 hallinnut ruhtinas Kaarle I oli Anton Ulrichin vanhempi veli.
pienoiskuva|Prinssi Anton Ulrich von Braunschweig-Wolfenbüttel

 Prinssipuoliso 
Anton Ulrich tuli Venäjälle vuonna 1733 keisarinna Annan kutsusta tämän kruununperillisen Anna Leopoldovnan sulhaseksi.Simon Sebag Montefiore: Romanovit 1613–1918, s. 219–222, 224–226, 228, 237, 239, 241, 244, 282 (suom. Seppo Raudaskoski). WSOY, Helsinki 2016. Alkuteos The Romanovs 1613–1918. Anton Ulrichia suositteli hänen tätinsä Elisabet Kristiina, ja avioliiton oli tarkoitus vahvistaa Venäjän ja Itävallan välistä liittoa. Anton Ulrich palveli upseerina Venäjän armeijassa ja osallistui vuosien 1735–1739 Venäjän–Turkin sotaan sotamarsalkka Burkhard Christoph von Münnichin alaisuudessa, joka ihaili pojan rohkeutta ja epäili tätä biseksuaaliksi. Hän oli mukana Otšakovin valtauksessa vuonna 1737 ja komensi seuraavana vuonna kolmea rykmenttiä. 

 Avioliitto 
Hän avioitui Anna Leopoldovnan kanssa 3. heinäkuuta 1739. Heille syntyi seuraavana vuonna poika, josta tuli keisari Iivana VI, kun keisarinna Anna kuoli vain pari kuukautta myöhemmin. Vuonna 1741 syntyi tytär Jekaterina. Anna Leopoldovna ei pitänyt Anton Ulrichista, vihasi tätä ensitapaamisesta lähtien ja piti sekä mies- että naispuolisia rakastajia ennen ja jälkeen avioliiton.

Iivana VI:n ensimmäinen sijaishallitsija Ernst Johann von Biron halveksi ja uhkaili Anton Ulrichia. Kun Biron jo muutaman viikon kuluttua syrjäytettiin, sijaishallitsijaksi tuli Anna Leopoldovna, joka antoi Anton Ulrichille generalissimuksen sotilasarvon. Anton Ulrich toimi myös sotakollegion johtajana vuonna 1741. 

 Vallankaappaus ja vankeus 
Hänet vangittiin yhdessä puolisonsa ja lastensa kanssa, kun Anna Leopoldovnan sukulainen Elisabet kaappasi vallan saman vuoden lopulla. He viettivät koko loppuelämänsä karkotusvankeudessa, vuosina 1742–1744 Riiassa, Daugavgrivan linnoituksessa (saks. Dünamunde, latv. Daugavgrīvas cietoksnis) lähellä Riikaa, Ranenburgissa ja vuodesta 1744 Holmogoryssa Arkangelin lähellä. 

Heidän vankeuspaikastaan on säilynyt piirros. 400 askelta pitkässä ja saman levyisessä tilassa oli kolme taloa ja tornillinen kirkko. Alueella oli myös lampi ja jotain puutarhaa muistuttava. Mitätön asunto, laiminlyöty piha ja puutarha, joita tiukasti rajasi korkea puuaita, jonka portti oli aina raskaasti rautatankoilla lukittu. Täällä prinssi Anton Ulrich ja suuriruhtinatar Anna asuivat lastensa kanssa ilman yhteydenpitoa muuhun maailmaan. Ruoka oli usein huonoa ja vahtisotilaat kohtelivat heitä karkealla tavalla.

Anna Leopoldovna synnytti vielä kolme lasta ennen kuolemaansa vuonna 1746, minkä jälkeen Anton Ulrich eli lastensa kanssa. Nelivuotias Iivana VI erotettiin muusta perheestä ja vietti loppuelämänsä vankeudessa Pähkinäsaaren linnassa. Anton Ulrich kuoli karkotuksessa Holmogoryssä vuonna 1776. Keisarinna Katariina II oli tarjonnut hänelle vuonna 1762 pääsyä pois Venäjältä, tosin ilman lapsia, mistä hän kieltäytyi.

 Perintö 
Anton Ulrichin kuoltua keisarinna Katariina II päästi hänen neljä muuta lastaan muuttamaan Tanskaan vuonna 1780. Toinen tuolloin 37-vuotias tytär kirjoitti sydämeenkäyvän pyynnön päästä vankilastaan ulos katsomaan kukkia niityllä, jolloin keisarinna Katariina II vapautti neljä nuorinta lasta ja lähetti nämä vuonna 1780 Tanskaan tätinsä leskikuningatar Juliana Marian luo, jossa nämä eivät enää sopeutuneet tavalliseen elämään. Iivana VI oli surmattu Pähkinäsaaren linnassa vuonna 1764.Sebag Montefiore, Simon: Toinen näytös: Lakipiste. Toinen kohtaus: Keisarinnat. Romanovit 1613–1918. Ss. 16, 219–222, 224–232, 237–239, 241, 244, 282 (suom. Seppo Raudaskoski). WSOY, Helsinki 2016. Alkuteos The Romanovs 1613–1918. Nordisk familjebok (1904), s. 1072  Runeberg.org. Viitattu 10.10.2017. Vuonna 1803 tytär, Braunschweigin prinsessa Jekaterina Antonovna pyysi Aleksanteri I:ltä lupaa palata Holmgoryyn, "koska minulle se oli paratiisi."Sebag Montefiore, Simon: Toinen näytös: Lakipiste. Toinen kohtaus: Keisarinnat. Romanovit 1613–1918. Ss. 16, 219–222, 224–232, 237–239, 241, 244, 282 (suom. Seppo Raudaskoski). WSOY, Helsinki 2016. Alkuteos The Romanovs 1613–1918. 
pienoiskuva|Jekaterinan (1741-1807), Jelisavetan (1743-1782), Pjotrin (1745-1798) ja Aleksei von Braunschweig-Lüneburg-Wolfenbuttelin (1746-1787) siluetit. Tanskan valtionarkisto. Tekijä Jekaterina on Braunschweig-Lüneburg-Wolfenbuttel n. 1780-1782

 Lapset 
Anton Ulrichilla oli puolisonsa Anna Leopoldovnan kanssa viisi lasta:

 Ivan, Iivana VI (1740–1764)
 Jekaterina (1741–1807)
 Jelisaveta (1743–1782)
 Pjotr (1745–1798)
 Aleksei (1746–1787)

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Prinssit
Luokka:Saksalaiset sotilaat
Luokka:Venäläiset kenraalit
Luokka:Vuonna 1714 syntyneet
Luokka:Vuonna 1776 kuolleet