Hypersooninen ase

Hypersooninen ase on hypersoonisella nopeudella eli yli viisinkertaisella äänennopeudella (Mach 5+) liikkuva sotilakäyttöinen laite, joka kykenee tekemään liikkeitä ilmakehässä hypersoonisessa lennossa. Määritelmä on teoreettinen, eikä tiukkoja ehtoja ole olemassa. Hypersoonisia aseita on hyvin vaikeaa torjua, koska ne liikkuvat niin suurella nopeudella ja kykenevät tekemään arvaamattomia väistöliikkeitä. Hypersooninen ase ei välttämättä tarvitse mitään räjähdettä, koska pelkkä nopeus antaa suuren tuhovoiman. Useat asejärjestelmät ovat vasta kehitysvaiheessa, koska niiden vaatima teknologia on pitkälle kehittynyttä ja kallista.

 Määritelmä 
Ei ole olemassa yleisesti hyväksyttyä rajausta siitä, mitä hypersoonisen aseen tulee olla. Hypersoonisen aseen täytyy joidenkin näkemysten mukaan ainakin kyetä lentämään hypersoonisella nopeudella ja tekemään huomattavia liikkeitä lentonsa eri vaiheissa.

Hypersoonisiksi aseiksi voidaan siis periaatteessa lukea aseita, joita ei kuitenkaan yleensä määritellä hypersoonisiksi. Esimerkiksi lähes kaikki ballistisiset ohjukset saavuttavat hypersoonisen nopeuden, viimeistään lentonsa lopussa eli terminaalivaiheessa. Niitä ei silti lueta nykyaikaisiksi hypersoonisiksi aseiksi, koska ne kulkevat ballistista lentorataa eivätkä kykene vaikuttamaan rataansa merkittävästi kesken lennon. Toisaalta liikehtimiskykyiset MaRV-kärjet voitaisiin laskea hypersoonisiksi aseiksi, mutta nekin lentävät ja muuttavat lentorataansa ilmakehässä vain lentonsa loppuvaiheessa.

 Historia ja politiikka 
Vaikka hypersooninen lentonopeus on saavutettu 1900-luvulla, varsinaiset hypersooniset aseet ovat tulleet käyttöön 2000-luvulla. 2020-luvulla niistä on muodostunut uuden jännitteisen maailmanpolitiikan, suurvaltakilvan ja asevarustelun keskeinen osa, koska kaikki haluavat päästä käsiksi edistyneimpään aseteknologiaan.

Länsimaissa Venäjän ja Kiinan hypersooniset aseet ovat nousseet uutisiin, koska ne ovat saaneet ensimmäisinä tämäntyyppisiä aseita käyttökuntoon. Kiinan DF-17-ohjuksen kyydissä laukaistava DF-ZF on maailman ensimmäinen käyttöön tullut hypersooninen ase. Venäjä on käyttänyt Tsirkon- ja Kinžal-ohjuksiaan Ukrainan sodassa (2022–). Samaan aikaan myös Yhdysvalloissa kehitetään hypersoonisia aseita, mutta ne eivät ole vielä palveluksessa. Myös useat muut valtiot kehittävät omia hypersoonisia asejärjestelmiään

 Tyypit 
Medissa käytetään usein termiä hypersooninen ohjus, mutta se on melko epämääräinen käsite. Nykyiset hypersooniset aseet voidaan jakaa kahteen päätyyppiin:

 Hypersooninen liitokärki (HGV) on taistelukärkityyppinen lentolaite, joka laukaistaan yleensä ballistisesti kantorakettina toimivalla ohjuksella ilmaan ja irrotetaan pian laukaisun jälkeen. Se liitää hypersoonisesti ilmakehässä ja kykenee muuttamaan lentorataansa paljon. Liitokärki itsessään on yleensä voimanlähteetön.
 Hypersooninen risteilyohjus on risteilyohjus, joka lentää ei-ballistisesti, enemmän vaakalennossa. Matkalennon voimanlähteeksi tarvitaan esimerkiksi ilmaa hengittävä ramjet- ja scramjet-moottori. Apuna etenkin laukaisussa käytetään rakettimoottoria.

Laajemmassa näkemyksessä myös seuraavat laitteet voidaan lukea mukaan:

 Hypersooninen lentokone
 Esim. raidetykkien ampumat hypersooniset projektiilit

 Teknisiä haasteita 
Yksi suurimpia haasteita hypersoonisisten aseiden kehittämisessä on niin suurella nopeudella ilmanpaineen ja -vastuksen tuottama lämpö, jota laitteen tulee kestää. Ballistiset ohjukset ja avaruusalukset kokevat tälläistä suurta lämpenemistä ilmakehäänpaluussa. Hypersooninen kärki taas lentää lähes koko lentonsa ilmakehässä tälläisissä olosuhteissa, joten se on suojattava hyvin, ettei kuumuus tuhoa sitä.

Noin mach 10:n kohdalla ilmapartikkelit laitteen ympärillä alkavat ionisoitua ja muodostaa plasmakerrosta laitteen ympärille. Siitä tulee paksumpi, mitä suuremmalla nopeudella laite liikkuu. Plasma haittaa viestintäyhteyksiä, mikä voisi tehdä kohteeseen ohjauksesta vaikeaa ja estää liikkuviin kohteisiin osumisen, kun tieto muiden järjestelmien kanssa ei kulje. Plasma saattaa aiheuttaa myös laitteen tulevan havaituksi tutkilla helpommin.

Toinen haaste, joka koskee etenkin risteilyohjuksia, on moottoriteknologia. Taloudelliseen hypersooniseen lentoon tarvitaan ramjet tai scramjet. Nämä vaativat toimiakseen tiettyjä olosuhteita, kuten suurta nopeutta, joten ohjus on ensin kiihdytettävä rakettimoottorilla matkalentoon. Tälläisten moottorien kehittäminen on hankalaa, koska tekniikan kehittäminen juuri oikein toimivaksi haittaamatta ohjuksen muita ominaisuuksia on vaativaa.

On epäselvää, kuinka tarkkoja hypersooniset aseet ovat. Ohjailtavuus voi tarkoittaa parempaa tarkkuutta kuin ballistisilla ohjuksilla, mutta toisaalta niin suuri nopeus tekee kohteeseen tarkasti osumisen vaikeaksi. Plasmaongelma vaikeuttaa myös näitä korjausliikkeitä, joten ase saattaisi joutua hidastamaan ennen maalia.

 Strategia 
 Käyttö 
Hypersooniset ohjusaseet voidaan nähdä aiempien ballististen ja risteilyohjusten jatkeena tai evoluutiona. Hypersoonisia voitaisiin käyttää tavanomaisessa sodankäynnissä muiden aseiden kanssa. Niitä voisi käyttää vaikkapa suuren ilmaiskun ensimmäisenä vaiheena. Koska niitä on vaikea torjua eli ne läpäisevät ilmatorjunnan hyvin, voisi niillä iskeä pitkän matkan päästä etenkin vihollisen tärkeimpiin ja parhaiten puolustettuihin kohteisiin todella pikaisesti ja tehokkaasti. Tälläisiin strategisiin kohteisiin lukeutuu esimerkiksi tärkeimmät komentokeskukset, suuret sotilastukikohdat ja yhteiskunnan kriittisin infrastruktuuri. Hypersoonisilla aseilla voisi myös tuhota vihollisen ilmatorjuntaa, jotta muilla halvemmilla aseilla voidaan jatkaa hyökkäystä helpommin. Hypersooninen ase saavuttaa kohteensa niin pian, että viholliselle jäisi potentiaalisesti vain sekunteja aikaa valmistautua osumaan aseen huomaamisen jälkeen.

 Ydinaseet 
Etenkin julkisuudessa hypersoonisten aseiden eniten huolta herättäväksi mahdollisuudeksi on nostettu niiden mahdollinen varustaminen ydinaseilla. Hypersooniset aseet muuttavat ydinasevaltioiden ydinpelotetta ja kauhun tasapainoa muutamallakin tavalla.

Ilmeisin tapa on aseistaa hypersooninen ohjus tai liitokärki ydinaseella, jolloin ydinhyökkäyksen torjuminen olisi lähes mahdotonta. Siinä on sekin ongelma, ettei hyökkäyksen kohde voisi juuri mitenkään tietää, onko kohtituleva hypersooninen ase tavanomainen vai ydinase, mikä voi johtaa hätiköityyn vastaiskuun ydinaseilla, vaikka kyseessä olisikin ollut tavanomainen räjähde. Ydinsota voi siis syttyä tulevaisuudessa helpommin vahingossa. Aiemmin on yritetty varmistua siitä, että ydinohjuksen erottaa tavanomaisesta. Mannertenväliset ballistiset ohjukset (ICBM) ovat käytännössä aina ydinohjuksia, ja niitä kyetään nykyisin torjumaan ballististen ohjusten torjuntaohjuksilla.

Toinen tapa järkyttää ydinasetasapainoa ei edes vaadi ydinaseita; tavanomaisilla hypersoonisilla aseilla voitaisiin lamauttaa vihollisen ohjuspuolustus ja näin raivata vapaa pääsy perinteisille ydinohjuksille. Vaihtoehtoisesti niillä voisi tuhota vihollisen ydinaseiden säilytys- ja laukaisupaikkoja, komentopaikat tai tappaa johtajia. Kyseessä olisi siis ei-ydin-ensi-isku, joka myös voisi aiheuttaa ydinvastaiskun ja ydinsodan. Hyökkäyksen kohteeksi joutuneen ydinasevaltion johtajat joutuisivat vaikeaan paikkaan päättäessään, vastatako ydinasein tavanomaiseen mutta tuhoisaan iskuun. Nykyään joidenkin ydinasevaltioiden doktriinina on sallia ydinaseiden käyttö vain vastaiskuna ydinhyökkäykseen.

 Torjunta 
Hypersoonisetkaan aseet eivät ole torjumattomia, vaikka niitä onkin muihin nähden nykyteknologialla vaikea torjua. Aseelle pyritään aina kehittämään vasta-ase. Jo nykyään jotkut parhaimmat torjuntaohjukset kykenevät tuhoamaan hypersoonisia aseita, tai niin ainakin väitetään. Tulevaisuudessa muun muassa lasereita tai sirpalepilviä voitaisiin kokeilla puolustuksessa.

Lähteet

Luokka:Aseet