Ezio Pinza

Ezio Fortunato Pinza (18. toukokuuta 1892 Rooma, Italia – 9. toukokuuta 1957 Stamford, Connecticut, Yhdysvallat) oli italialaissyntyinen bassolaulaja ja näyttelijä, joka esiintyi oopperoissa ja musikaaleissa sekä muutamissa elokuvissa. Hän teki valtaosan urastaan Yhdysvalloissa. Helsingin Sanomien musiikkitoimittaja Veijo Murtomäki luonnehti Pinzaa harvinaiseksi basso cantanteksi ja ihanteelliseksi Giuseppe Verdin teosten bassoroolien tulkitsijaksi.

Roomassa syntynyt Pinza suoritti rakennusinsinöörin opintoja mutta valitsi oopperalaulajan uran. Ensimmäinen maailmansota kuitenkin keskeytti hänen musiikkiopintonsa Bolognassa. Hän teki 18-vuotiaana Cremonassa Oroveson roolin Vincenzo Bellinin Normassa ja debytoi Roomassa vuonna 1920 kuningas Markena Wagnerin oopperassa Tristan ja Isolde. Pinza lauloi kolme vuotta Milanon La Scalassa, kunnes debytoi New Yorkin Metropolitan-oopperassa vuonna 1926 Pontifex Maximuksen roolissa Gaspare Spontinin oopperassa La vestale. Tästä alkoi 22 vuoden kiinnitys Metropolitanin bassolaulajana, minkä jälkeen Pinza siirtyi musikaalinäyttämöille ja tuli tunnetuksi muun muassa Emile de Becquen roolista Broadway-musikaalissa South Pacific.

Hän esiintyi myös elokuvissa, kuten Lana Turnerin vastanäyttelijänä romanttisessa draamassa Sydämeni valtias (Mr. Imperium, 1951).

Filmografiaa
1950: Täysin kunniaton (Strictly Dishonorable)
1951: Sydämeni valtias (Mr. Imperium)
1953: Jumalten suosikkeja (Tonight We Sing)

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Italialaiset oopperalaulajat
Luokka:Italialaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1892 syntyneet
Luokka:Vuonna 1957 kuolleet