Neuvosto-Viron Neuvostoliiton kansanedustajien kongressin vaalit

Neuvostoliiton olemassaolon loppuvaiheessa valittiin uusi neuvostoparlamentti eli Neuvostoliiton kansanedustajien kongressi. Neuvosto-Virosta valittiin myös edustajat kongressiin. Vaalit olivat 26. maaliskuuta 1989. Ne tarjosivat ensimmäisen kerran valinnanvapauden Neuvostoliiton ja Neuvosto-Viron historiassa.Lauristin et.al 1989: s. 304-305 Tässä pääsi esille Virossa vaalien muodossa huhtikuussa 1988 toimintansa aloittanut Kansanrintama. Samoin sen vastavoimaksi heinäkuussa 1988 muodostunut Neuvostoliiton keskusvaltaa kannattava, venäläisten ja yleisliittolaisten suurten tehtaiden tukema Inter-liike myös pääsi vaaleissa esille. Elokuussa 1988 perustettu, vanhan Viron tasavallan palauttamista ajanut Kansallinen riippumattomuuden puolue (ERSP) kehotti kannattajiaan pidättymään osallistumasta näihin vaaleihin.Lauristin et.al 1989: s. 306

Neuvosto-Viron alueella valittiin 36 edustajaa niin, että 1. vaalikierroksella valitulle ehdokkaalle tarvittiin yli 50% kannatus äänestäneistä valinnan siirtyessä muuten 2. kierrokselle kahden eniten ääniä saaneen kesken. Lisäksi 12 edustajaa sai paikkansa ilman vaalia Moskovaan Neuvosto-Viron järjestöjen kautta.Lauristin et.al 1989: s. 315-316 Vaaleissa ehdokkaita oli kaikkiaan 104, joista 97 kuului Viron kommunistipuolueeseen. Naisehdokkaita oli vain kolme. Ehdokkaista virolaisia oli 67 ja venäläisiä 34. Neljässä vaalipiirissä oli vain yksi ehdokas, mutta Tallinnassa oli vaalipiiri, jossa oli yhdeksän ehdokasta yhteen vaalipiirin paikkaan.Lauristin et.al 1989: s. 309

Vaalin äänestysprosentti neuvosto-Virossa oli 87 % äänioikeutetuista, mitä pidettiin positiivisena.Lauristin et.al 1989: s. 305 Kansanrintama saavutti vaaleissa merkittävän voiton, jolloin 14 sen jäsentä valittiin kongressiin. Lisäksi vielä valintahetkellä Viron kommunistipuolueen edustajina valitut puoluejohtaja Vaino Väljas, pääministeri Indrek Toome ja presidentti Arnold Rüütel kannattivat Viron suvereniteettia, mikä oli Kansanrintaman ohjelman mukaista.Lauristin et.al 1989: s. 308 Inter-liikkeen kannattajia valituista oli kuusi. Lisäksi järjestöjen kautta valituista Ivan Lõzo kuului Interin kannattajiin. Syntymässä olevan Vihreän liikkeen kannattajia olivat edustajista Juhan Aare, Tiit Made, Vello Pohla ja Ants Paju, jotka olivat myös Kansanrintaman tukemia. Tiukka vaalitaisto käytiin Koillis-Virossa, jossa Kansanrintaman ehdokas, Viron kevyen teollisuuden johtaja Jüri Kraft voitti Inter-liikkeen tukeman, Korkeimman neuvoston sihteerin Viktor Vahtin prosentein 50–42. Vastaavanlainen tiukka kilpailu käytiin Tallinnan alueella Kansanrintaman kannattaman, näyttelijä Mikk Mikiverin ja Inter-liikkeen tukeman venäläistaustaisen tehtaanjohtaja Boris Moronovin kesken. Tulos oli Mikiverin voitto prosentein 54–39.Lauristin et.al 1989: s. 314-315 Kansanrintama koki merkittävimmän tappion Tallinnan alueella, kun Inter-liikkeen johtohahmo Jevgeni Kogan voitti Kansanrintaman tukeman Rein Veidemannin 2. kierroksella prosentein 63–35. Muita tunnettuja hävinneitä vanhan vallan johtajia olivat Neuvosto-Viron entinen KGB-johtaja Karl Kortelainen ja kommunistipuolueen 2. sihteeri Georgi Aljošin.
Ensimmäisellä kierroksilla yli 50 % äänistä saaneita olivat:

 Juhan Aare
 Hardo Aasmäe
 Mihhail Bronštein
 Ignar Fjuk
 Igor Gräzin
 Arvo Haug
 Vladimir Jarovoi
 Siim Kallas
 Oleg Klušin
 Jüri Kraft
 Nikolai Kutašov
 Tiit Käbin
 Tõnu Laak
 Marju Lauristin
 Endel Lippmaa

 Tiit Made
 Mikk Mikiver
 Hasso Nurm
 Rein Otsason
 Ants Paju
 Viktor Palm
 Vello Pohla
 Tadeush Pupkevitsh
 Savivarig Ravič
 Arnold Rüütel
 Indrek Toome
 Gustav Tõnspoeg
 Arder Väli 
 Vaino Väljas
 Ülo Vooglaid

Toisella kierroksella valitut:
 Gennadi Golubkov
 Klara Hallik
 Peeter Jalakas
 Jevgeni Kogan
 Toivo Ninnas
 Vello Pohla

Lisäksi 12 edustajaa sai paikkansa ilman vaalia Moskovaan liittovaltion järjestöjen kautta. He olivat

 Andres Aruvald 
 Jüri Kahn
 Kaljo Kiisk
 Ivan Lõzo 
 Irina Raud
 Karl Rebane

 Väino Saar
 Olev Subbi
 Eino Tamberg
 Enn Tõugu
 Vello Vare
 Toomas Varek

Kongressin toiminta virolaisten näkökulmasta

Kongressin ensimmäinen merkittävä saavutus oli Neuvostoliiton korkeimman neuvoston 27. marraskuuta 1989 hyväksymä laki Neuvosto-Viron, Neuvosto-Latvian ja Neuvosto-Liettuan taloudellisesta itsenäisyydestä. Viron, Latvian ja Liettuan kansanedustajien ehdoton suurin saavutus kansanedustajien kongressissa oli kuitenkin Molotov-Ribbentrop-sopimuksen ja sen salaisten pöytäkirjojen olemassaolon virallinen tunnustaminen ja ne tuomitsevan päätöksen hyväksyminen.

Merkittävimpänä yksityisenä tapahtumana Baltian maiden kannalta Korkeimmassa Neuvostossa voidaan pitää 24. joulukuuta 1989 tehtyä päätöstä, jossa Molotov-Ribbentrop -sopimus äänestettiin laittomaksi; näin Virolle uudelle itsenäisyydelle löytyi perusta. Keskeisiä virolaisia edustajia asian eteenpäinviemisessä Korkeimmassa neuvostossa olivat akateemikko Endel Lippmaa, maantieteilijä Hardo Aasmäe ja oikeustieteilijä Igor Gräzin.

Kansanedustajien kongressin toiminta päättyi käytännössä elokuun 1991 vallankaappauksen jälkeen. Istunto järjestettiin vielä 6. syyskuuta. Viro oli tuolloin julistautunut itsenäiseksi, eivätkä sen edustajat osallistuneet kongressin työhön. Tarkkailijoina olivat paikalla Aasmäe, Bronštein, Gräzin, Kraft, Lippmaa, Nurm, Palm, Pohla, Raig, Vare, Vooglaid ja Inter-rintaman edustajat. Heitä pidettiin kuitenkin jo ulkomaalaisina.

Lähteet

 Viitteet 

Luokka:Viron historia
Luokka:Vuoden 1989 vaalit
Luokka:Viron vaalit
Luokka:Neuvostoliiton kansanedustajien kongressin jäsenet
Luokka:Neuvostoliiton historia