Endel Lippmaa

Endel Lippmaa (s. 15. syyskuuta 1930 Tartto – 30. heinäkuuta 2015) oli virolainen akateemikko, professori (kemiallinen fysiikka ja fysikaalinen kemia), fysiikan ja matematiikan tohtori Viron tiedeakatemian kemiallisen ja biologisen fysiikan laitoksen johtaja, tiedeakatemian energianeuvoston puheenjohtaja ja useiden yliopistojen kunniatohtori. Lippmaa nousi tunnetuksi Laulavan vallankumouksen ajan ympäristökysymysten esiinnostajana ja Viron itsenäisyyttä koskevien neuvottelujen virolaisosapuolena ollessaan Savisaaren hallituksen salkumattomana ministerinä.

Yksityiselämä
Endel Lippmaan isä oli kasvitieteilijä Teodor Lippmaa. Hänen äitinsä isoisä oli proosakirjailija ja toimittaja Jakob Mändmets. Endel Lippmaa oli naimisissa Helle Lippmaan kanssa  Heillä on kaksi poikaa Jaak Lippmaa ja Mikk Lippmaa.

 Tieteellinen ura 
Endel Lippmaa valmistui Nõmmen lukiosta vuonna 1948 ja vuonna 1953 Tallinnan teknillisestä yliopistosta kemian insinööriksi pääaineenaan öljyliusketekniikka. Vuonna 1956 hän puolusti kandidaatintutkielmansa (=väitöskirja) Viron öljypohjaisten liusketuotteiden dynamiikka lämpöhajoamisen aikana. Vuosina 1956–1961 hän toimi vanhempana lehtorina ja apulaisprofessorina Tallinnan teknillisessä yliopistossa. Vuosina 1961–1980 hän johti Kybernetiikan instituutin fysiikan osastoa. Vuonna 1969 hän väitteli tutkimustohtoriksi (=D.Sc.) fysiikasta ja matematiikasta Moskovan Kemiallisen fysiikan instituutissa. Hänestä tuli yksi Neuvostoliiton johtavia ydinmagneettisen resonanssin tutkijoita analyyttisessä kemiassa ja spektroskopiassa. Vuonna 1971 hänelle myönnettiin kemiallisen fysiikan ja fysikaalisen kemian alan professorin arvo. Vuodesta 1980 hän oli mukana kemiallisen ja biologisen fysiikan instituutin perustamisessa. Endel Lippmaa johti vuosina 2001–2006 Analyyttisen spektrometrian huippuyksikköä. 

 Poliittinen ura 

Endel Lippmaa osallistui Laulavan vallankumouksen aikaisen Kansanrintaman toimintaan. Hän tuli julkisuuteen erityisesti vastustaessaan Rakveren alueelle suunniteltujen uusien fosforitti- ja apatiittikaivosten avaamista. Hän oli myös Viron kongressin jäsen. Hän oli Neuvostoliiton kansanedustaja 1989–1991. Merkittävimpänä yksityisenä tapahtumana Baltian maiden kannalta Korkeimmassa Neuvostossa voidaan pitää 24. joulukuuta 1989 tehtyä päätöstä, jossa Molotov-Ribbentrop -sopimus äänestettiin laittomaksi; näin Virolle uudelle itsenäisyydelle löytyi perusta. Keskeisiä virolaisia edustajia asian eteenpäinviemisessä Korkeimmassa neuvostossa olivat akateemikko Endel Lippmaa, maantieteilijä Hardo Aasmäe ja oikeustieteilijä Igor Gräzin. Hän oli salkuton ministeri Edgar Savisaaren hallituksessa, jolloin hän oli Viron valtuuskunnan jäsen Moskovan neuvotteluissa vuosina 1989-1991. Myöhemmin hän toimi vielä Viron itsenäistyttyä Euroopan yhdentymisestä vastaava salkuttomana ministerinä Tiit Vähin toisessa hallituksessa ja Tiit Vähin kolmannessa hallituksessa. Hän oli Riigikogun jäsen vuosina 1995–1999. Hän toimi myös Tallinnan kaupunginvaltuutettuna vuosina 1993–1999.

 Tutkinnot ja tieteelliset tehtävät 

 Tutkinnot 

 1956 tekninen kandidaatti Tallinnan teknillisessä yliopistossa,
 1969 fysiikan ja matematiikan tohtori, aihe: "Atomin Overhauser-ilmiö (engl. NOE) ja orgaanisten yhdisteiden rakenne''.

 Viron tieteelliset organisaatiot 

 Viron tiedeakatemian fysiikan ja tähtitieteen osaston johtaja
 1999–2004 Viron tiedeakatemian hallituksen jäsen
 Viron tiedemiesliiton jäsen
 Tutkimus- ja kehitysneuvoston jäsen (1990–1996)
 Kemiallisen ja biologisen fysiikan instituutin tieteellisen neuvoston puheenjohtaja
 Viron fyysisen seuran jäsen
 Viron kemian seuran jäsen
 Tasavallan presidentin akateemisen neuvoston jäsen
 Opetus- ja tutkimusministeriön tutkimuspoliittisen valiokunnan ja korkeakoulujen arviointineuvoston jäsen

 Kansainväliset tieteelliset jäsenyydet 

 1975 American Physical Societyn jäsen
 1975 American Chemical Societyn jäsen
 1990 Suomen Tiedeakatemian jäsen
 1992 Ruotsin kuninkaallisen tekniikan akatemian jäsen
 1992 New Yorkin tiedeakatemian jäsen
 1993 AAAS:n jäsen (USA).
 1993 Optical Society of America:n jäsen
 1994 Suomen Kemian Seuran jäsen
 1996 IEEE:n jäsen (USA).
 1997 Saksan fysiikan seuran jäsen

 Tieteelliset tunnustukset 

 1975 Jyväskylän yliopiston kunniatohtori
 1989 Royal Society of Chemistry Centenary Lectureship -mitali
 1990 Viron tiedeakatemian mitali
 1991 Tallinnan teknillisen yliopiston kunniatohtori
 1992 Max Planck -tutkimuspalkinto
 1995 Paul Kogermanin muistomitali
 1999 Tarton yliopiston kunniatohtori
 1999 Viron yleisö valitsi hänet 1900-luvun 100 suurhahmon joukkoon
 2000 Valtionvaakunan ritarikunta II luokan mitali
 2000 Valtion tutkimuspalkinto pitkäaikaisesta tuloksellisesta tutkimus- ja kehitystyöstä
 National Thought Award 2006 [5]
 2007 Viron kansallisen kulttuurisäätiön elämäntyöpalkinto
 2013 Viron ortodoksisen kirkon Pyhän Platonin ritarikunnan III luokan kunniamerkki.

Lähteet

Luokka:Virolaiset professorit
Luokka:Virolaiset fyysikot
Luokka:Neuvostoliittolaiset fyysikot
Luokka:Viron kokoomuspuolueen poliitikot
Luokka:Viron ministerit
Luokka:Riigikogun jäsenet
Luokka:Vuonna 1930 syntyneet
Luokka:Vuonna 2015 kuolleet