Adventismi Suomessa

Adventisteja oli Suomessa noin 3 400 vuonna 2016 Tilastokeskuksen väestörakennetilaston mukaan.Tilastokeskus. Lisäksi runsaat tuhat jäsentä kuuluu Suomen Adventtikirkon paikallisseurakuntiin olematta väestörekisterissä Adventtikirkon jäseniä. Näiden jäsenten lisäksi aikuiskasteesta johtuen kirkon tilaisuuksissa käy myös etenkin nuoria, jotka eivät vielä ole tehneet tai eivät halua tehdä henkilökohtaista uskonratkaisua. Koko maailmassa on noin 18 miljoonaa kastettua jäsentä, ja jumalanpalvelustilaisuuksiin osallistuu noin 35 miljoonaa ihmistä. 

12. kesäkuuta 1943 rekisteröity Suomen Adventtikirkko on osa maailmanlaajuista seitsemännen päivän adventistien kirkkokuntaa. Organisatorisesti Suomen Adventtikirkko on seurakuntien unioni. Paikallisseurakuntia Suomen Adventtikirkolla on 78. Ruotsinkielinen adventtikirkko järjestäytyi vuonna 1944 Finlands svenska adventkyrkaksi. Kirkon äänenkannattajana on Nykyaika-lehti.


 Kannatus ja laajuus  

Vuonna 2004 Suomessa laskettiin olevan 5262 adventistia. Adventtikirkko omistaa Piikkiössä Suomen kristillisen yhteiskoulun sekä Vihdissä Hopeaniemen kuntoparantolan. Kirkko harrastaa laajaa kustannustoimintaa, vaikka ei enää omistakaan omaa kirjapainoa. Suomen Adventtikirkko ja Finlands svenska adventkyrka ovat mukana Suomen vapaakristillisessä neuvostossa.

Adventismin käsite sisältää useita eri baptismista erkaantuneita suuntauksia, jotka saivat alkunsa Yhdysvalloissa 1800-luvun lopulla. Suomen adventismin hallitseva suuntaus on Seitsemännen päivän adventismi, jonka perustajia ovat James White ja Ellen Gould White. Ellen Gould Whiten osuus liikkeen opissa on suuri ja hänen kirjansa ovat levinneet erityisesti ruotsinkielisellä Pohjanmaalla. Adventismi erotaa muista liikkeistä erityisesti sapatin viettäminen sekä ruokaan ja terveyteen liittyvät säännöt. Liikkeen jäsenet ovat suurelta osin kasvissyöjiä.

 Historia 
 1890–1920 
Adventismi saapui Suomeen 1890-luvun alussa, ja sen toiminta alkoi ruotsinkielisenä. Kannatuksen painopiste oli Helsingissä ja Turussa.Heino 2002, s. 79–81Ruotsin adventistikonferenssi pyysi Yhdysvaltain pääkonferenssilta vuonna 1892 tukea saarnaajan lähettämiseksi Suomeen. Samana vuonna ruotsalainen Olof Johnsson aloitti yhdessä kahden sisaren, Augusta Larssonin ja Matilda Lindgrenin kanssa lähetystoiminnan Suomessa. Kolmikko vaikutti Suomessa vuosina 1892–1898. Ensimmäinen seurakunta perustettiin Helsinkiin vuonna 1894. Olof Johnsson valittiin Helsingin adventtiseurakunnan johtajaksi.Näsman 1979, s. 94–95

Johnssonin toiminta herätti huomiota myös kenraalikuvernöörin taholta. Johnssonin pyytämä lupa julkiselle saarnatoiminnallle johti tarkempiin selvityksiin. Kirkkoraadin tekemän selvityksen mukaan adventistien toiminta oli niin kirkon kuin valtiovallan näkökulmasta epäsuotavaa. Lehdistö kuitenkin puolusti adventismia, eikä estettä Johnssonin työlle koitunut. Johnsson piti samana vuonna kokouksia Helsingin ohella myös Tampereella, Hämeenlinnassa ja Turussa.

Vuonna 1896 Johnsson muutti Vaasaan, jossa hän aloitti toimintansa Tiilitehtaankadulla. Seuraavien vuosien aikana Johnsson piti tilaisuuksia muun muassa Porissa vuonna 1896, jossa joitakin jäseniä liittyi mukaan adventisteihin. Kristiinankaupungin metodistiseurakunnassa Johnsson piti tilaisuuksia toistuvasti ja hän piti raittiusasiaa esillä muun muassa Raatihuoneen juhlasalissa sekä koulun juhlasalissa. Johnsson piti useita tilaisuuksia: vuonna 1897 hän järjesti 44 kokousta 26 päivän aikana. Myöhemmin Johnsson saarnasi myös Tampereella, Tammisaaressa ja Viipurissa. Kaskisten ja Vaasan lisäksi Johnsson saarnasi Kokkolassa, Pietarsaaressa ja Kristiinankaupungissa. 

1900-luvun alussa tulivat työntekjäin riveihin ensimmäiset suomalaissyntyiset ja suomenkieliset saarnaajat. Hugo Mikkonen palasi Yhdysvalloista ja teki työtä Helsingissä, Porissa, Raumalla, Uudessakaupungissa, Viipurissa, Lappeenrannassa, Joensuussa ja Tampereella. Toinen suomenkielinen työntekijä oli Nestor Savander, joka palasi Ruotsista saarnaten Lahdessa, Kuivanteella, Vehkalahdessa, Kouvolassa, Kuusankoskella, Kotkassa, Imatralla, Sairalassa, Läskellä ja Säiniöllä. Itsenäinen Suomen piirikunta perustettiin vuonna 1909. 1910-luvulla suomenkielinen toiminta pääsi hyvin vauhtiin kun adventistien saarnaajiin liittyivät L. Muderspach Tanskasta, Aarne Rintala, veli Kohtanen, veli Soisalo sekä Ossian Rautelin. Myös ruotsalainen evankelista Oscar Carlsson suotitti saarnatyötä maailmansodan alkuvuosina.

 1921–1939 
Vuonna 1929 piirikunta jakautui ruotsin- ja suomenkieliseen. Erityisesti sotavuosina ja välittömästi sotien jälkeen adventtikirkko vakiinnutti asemansa. Suomenkieliset adventistit rekisteröityivät vuonna 1943 Suomen Adventtikirkoksi ja ruotsinkieliset vuonna 1944 Finlands svenska adventkyrkaksi.

 Media 
Suomen Adventtikirkon pääjulkaisu on Nykyaika. Nykyaika toimii kirkon virallisena äänenkannattajana sekä yhdistettynä seurakunta- ja lähetyslehtenä. Muita adventtikirkon mediamuotoja ovat HopeTV-videoportaali sekä Media7, jonka yhteydessä toimii netissä toimiva raamattuopisto sekä hengellisiä netti-, radio- ja tv-lähetyksiä tuottava verkkomedia.

 Kustannustoiminta 
Adventistien kustannustoiminta on ollut Suomessa laajaa. Vuosina 1892–1994 julkaisutussa 447 nimikkeestä 47 on Ellen G. White teosten suomennoksia.

 Kulttuuri 
 Musiikki 
Suomen adventtiliikkeessä musiikilliset vaikutteet ovat alusta pitäen olleet voimakkaasti mukana. Yhteislaulukirjana toimi aluksi Siionin Lauluja (1903) ja vuodesta 1919 Valikoima Siionin Lauluja, joka palveli adventtikirkon seurakuntia lähes 40 vuoden ajan.Pajamo 2004, s. 297

Suomen Adventtikirkon käyttöön on julkaistu kokoelma Adventtisointuja 1–3, ja kirkko sai oman laulukirjan vuonna 1959, jolloin ilmestyi 663 laulua käsittävä kokoelma Adventtilauluja. Kokoelma sisälsi amerikkalaista ja anglosaksista alkuperää olevia hengellisiä lauluja ja protestanttisia virsiä sekä pohjoismaisia ja suomalaisia sävelmiä. Säestykset oli laadittu myös sekakuoroille soveltuviksi.Pajamo 2004, s. 596

Vuonna 2001 kirja korvattiin kokoelmalla Seurakunta laulaa, joka sisältää 531 laulua. Monet laulut sisältävät kertosäkeen. Lauluja on otettu entisen kokoelman lisäksi uusimmista ulkomaisista ja suomalaisista hengellisistä laulukokoelmista.

 Lähteet 




 Viitteet 

*