Päätöslauselma 242

Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselma 242 (S/RES/242) hyväksyttiin 22. marraskuuta 1967. Sitä ennen oli käyty Israelin ja sen naapurimaiden välillä niin sanottu kuuden päivän sota jälkeen. Päätöslauselman tarkoituksena oli kirjata ehdot pysyvälle ja oikeudenmukaiselle rauhalle. Niitä olivat Israelin vetäytyminen miehittämiltään alueilta sekä arabiosapuolen sitoutuminen kestävään rauhaan. Israel hyväksyi päätöslauselman, mutta arabit hylkäsivät sen.   
 Sisältö 
YK katsoo, että Israel on miehittänyt Länsirannan, Itä-Jerusalemin ja Gazan kaistaleen laittomasti.  Israel vetäytyi Gazasta vuonna 2005, mutta YK pitää sitä edelleen miehittäjävaltana myös Gazassa. YK:n yleiskokous on toistuvasti vaatinut  Israelin vetäytymistä miehittämiltään alueilta.   

Päätöslauselma 242 toteaa, että sotatoimin hankittu maa-alue ei kuuluu valloittajalle. Päätöslauselman operatiivisessa osassa esitetään periaatteet oikeudenmukaisen ja kestävän rauhan saavuttamiseksi. Ne olivat seuraavia:  

 Israelin asevoimien tulee vetäytyä kuuden päivän sodassa valloittamiltaan alueilta.
 Sodalla uhkailu ja sotatoimet tulee lopettaa, ja jokaisen alueella olevan valtion itsemääräämisoikeus, alueellinen loukkaamattomuus ja poliittinen itsenäisyys tunnustetaan ja sitä kunnioitetaan. Valtioilla on oikeus elää rauhassa turvallisten ja tunnustettujen rajojen sisällä vapaana uhkailusta ja väkivallasta.
Päätöslauselmaa koskevat neuvottelut katkesivat arabimaiden hyökkäykseen Israelia vastaan vuonna 1973. Se rikkoi päätöslauselman periaatetta sotatoimien lopettamisesta.

 Äänestys 
Ehdotuksesta äänestettiin turvallisuusneuvoston kokouksessa numero 1382. Pysyviä jäsenvaltioita olivat Kiina, Ranska, Yhdistynyt kuningaskunta, Yhdysvallat ja Neuvostoliitto. Vaihtuvat jäsenvaltiot olivat tuolloin Argentiina, Brasilia, Bulgaria, Kanada, Tanska, Etiopia, Intia, Japani, Mali ja Nigeria. Äänestystulos oli yksimielinen, sillä kaikki 15 jäsenvaltiota äänestivät esityksen puolesta. Neuvosto nimitti ruotsalaisen diplomaatin Gunnar Jarringin valvomaan päätöslauselman täytäntöönpanoa.

 Toimeenpano 
Päätöslauselman hyväksyivät Egypti, Jordania ja Israel, mutta Palestiinan vapautusjärjestö PLO kieltäytyi siitä. PLO  perusteli asiaa sillä, että koko Israelin alue merkitsi arabeille kuuluvan alueen miehitystä. PLO vaatii peruskirjassaan (artiklat 19 ja 22) Israelin valtion tuhoamista. Myös Gazan kaistaa vuodesta 2007 hallussaan pitävä Hamas pitää tavoitteenaan Israelin tuhoamista (Israel on olemassa, kunnes islam tuhoaa sen, aivan kuten se hävitti muut ennen sitä).

Toimeenpanoa valvomaan nimitetty Gunnar Jarring aloitti neuvottelut palestiinalaisten asenteesta huolimatta. Israelin, Egyptin, Jordanian ja Libanonin hallinnot aloittivat keskustelun päätöslauselman toimeenpanosta. Neuvottelut pitkittyivät, kun arabivaltiot odottivat Israelilta ensin alueluovutuksia ja Israel arabivaltiolta takeita rauhasta. Lopulta neuvottelut katkesivat, kun Egypti ja Syyria hyökkäsivät Israeliin Jom kippur -sodassa vuonna 1973. 

 Alueluovutukset 
Israel on luopunut noin yhdeksästäkymmenestä prosentista vuoden 1967 sodassa valtaamistaan alueista. Se luovutti Siinain niemimaan Egyptille rauhansopimusta vastaan 1979Juusola 2005, s. 172 ja Gazan Palestiinan itsehallinnolle vuonna 2005.Juusola 2005, s. 289 Gaza siirtyi Palestiinan itsehallintoelimiltä Hamasille kaksi vuotta myöhemmin vuoden 2007 vallankaappauksessa. 

 Päätöslauselma 338 
Viisi vuotta myöhemmin YK:n turvallisuusneuvosto hyväksyi  päätöslauselman 338, joka vahvisti päätöslauselman 242 vaatien sen täytäntöönpanoa. Päätöslauselma 338 vaati lisäksi osapuolia aloittamaan rauhanneuvottelut: "Osapuolten on pantava päätöslauselma 242 kaikilta osin täytäntöön ja aloitettava neuvottelut oikeudenmukaisen ja kestävän rauhan saamiseksi Lähi-itään.

 Lähteet 



 Viitteet 


Luokka:Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston päätöslauselmat
Luokka:Israelin–Palestiinan konflikti