Max Johanson

Max Johanson (28. tammikuuta 1939 Helsinki – 7. kesäkuuta 2022 Espoo) oli suomalainen insinööri, kilpa-autoilija sekä kilpa-auton suunnittelija ja rakentaja.

Kilpa-autoilija

Max Johanson kilpaili vuodesta 1960 alkaen Formula 3 ja Junior-luokissa, ensin Eläintarhanajoissa ja myöhemmin myös Euroopassa. Hän kilpaili viimeisen kerran Daytonan MM-kisoissa 1969 Vee-luokassa sijoittuen 11. sijalle.

Veemax kilpa-auto

Formula Vee perustuu VW:n tekniikkaan ja Max Johanson aloitti Veemax kilpa-auton suunnittelun vuonna 1965 ja ensimmäinen Veemax valmistui samana vuonna. Alusta alkaen Veemax oli kilpailukykyinen ulkomaisten tehdastalli-autojen kanssa. Vuonna 1970 tulivat säännöt Super Vee-luokkaan, johon Max Johanson keskittyi perustaen suunnittelufirman Racing Design Oy. Johansonin Super Veet voittivat v.1971 kaksi Euroopan mestaruus-osakilpailua. Varsinainen menestys alkoi vuonna 1975, kun saatiin itsekantavakorinen edistyksellinen Veemax MkVII. Seuraavalla kaudella (1976) Mika Arpiainen voitti sekä Euroopan-mestaruuden että Castrol GTX -cupin ja Veemax voitti valmistajien mestaruuden. Vuosi 1976 oli Veemaxin ylivoiman osoitusta kun sillä voitettiin 10 kisaa 13 kisasta ja Veemaxeja saatiin myytyä huomattavasti ulkomaille.
Max Johanson vetäytyi kilpa-autoilusta 1980.

Muuta

Max Johanson oli ensimmäinen suomalainen teollinen kilpa-autovalmistaja, jonka autoilla ovat kilpailleet mm. Keke Rosberg, Henri Toivonen ja Mikko Kozarowitzky.
Autourheilu-uran jälkeen Max Johanson perusti satamalogistiikka yrityksen Johanson Intermodal Oy:n.

 Perhe 
Max Johansonin puoliso oli maisteri Ninni o.s. Willberg (s. 2. toukokuuta 1942 Hamina) ja heillä oli kaksi poikaa, Thomas Johanson (s. 3. kesäkuuta 1969 Helsinki) ja Andreas Johanson.

Lähteet

Luokka:Suomalaiset autourheilijat
Luokka:Vuonna 1939 syntyneet
Luokka:Vuonna 2022 kuolleet