Karjankutsunta

Karjankutsunta eli kyylaus () on laitumella olevan lypsykarjan huomion herättämistä huhuillen ja laulaen sen siirtämiseksi laitumilta navettaan lypsylle, juomapaikalle tai uudelle laitumelle. Tapa on ollut käytössä etenkin Ruotsin, Norjan ja Suomen alueiden karjanhoidossa aikana, jolloin ei käytetty aidattuja laitumia vaan avoimia metsälaitumia. Samankaltaista viestintää kauas kiirivän äänenkäytön avulla on syntynyt monissa muissakin kulttuureissa, esimerkkeinä alppimaiden jodlaus ja erilaiset vihellyskielet.

Karjankutsujat ovat yleensä naisia, joiden tehtäviin lypsykarjanhoito on Pohjoismaissa perinteisesti kuulunut. Korkeat naisäänet kantavat metsäisessä maastossa hyvin, ja karjankutsuntaan on kehittynyt tavanomaisesta falsettilaulusta poikkeava äänenkäyttötapa, joka tutkimusten mukaan kiirii sitäkin kauemmas.

Karjankutsunta on yhdenlaista työlaulua, jonka kohteena eivät ole muut työntekijät vaan hoidettavat eläimet. Karjankutsu voi koostua vain yhdestä sanasta ja sävelestä, joita toistetaan. Apuna voidaan käyttää yksinkertaisia soittimia, kuten sarvesta tai tuohesta tehtyjä paimentorvia. Jos paimenia on useampia, erilaisilla kutsuhuudoilla he voivat viestiä myös toisilleen karjan siirtymisestä. Myös lehmien kaulassa olevat kellot kertovat paimenille karjan liikkeistä.

Suomen eri seuduilla on syntynyt erilaisia karjankutsuperinteitä, ja melodisimmillaan karjankutsut voivat koostua muutamasta sävelestä muodostuvasta pitkästäkin sävelkaaresta monisanaisine virkkeineen. Länsisuomalaiset karjankutsut ovat lyhyitä, niissä eläimiä kutsutaan nimeltä ja käyttämällä sanaa ”see” tai ”tsee”. Mannersuomalaisissa karjankutsuissa sävelkulku on yleensä laskeva, mutta Ahvenanmaalla usein nouseva. Itäsuomalaisissa karjankutsuissa tyypillisiä ovat toistuvat oktaavi-intervallit, ja kutsut ovat länsisuomalaisia pidempiä ja monisanaisempia. Ruotsissa karjankutsunta () on ollut yleistä erityisesti Taalainmaalla, ja ruotsalaiset karjankutsut ovat yleensä sanattomia.

Pohjois-Savon Lapinlahdella on vuodesta 1997 järjestetty karjankutsun SM-kilpailuja osana Lapinlahden lehmisavut -tapahtumaa. 

Karjankutsunta musiikissa
Säveltäjä Kaija Saariaho käyttää oopperassaan Innocence (2021) eräänä innoituksena lapsena Itä-Suomessa kuulemiaan karjankutsuhuutoja. Tärkeään Marketan rooliin löytyi suomalainen kansanmuusikko, laulaja ja säveltäjä Vilma Jää, joka oli jo ennestään perehtynyt karjankutsunnan laulutapaan ja on kehittänyt sille nuottikirjoitusta.

Vilma Jään lisäksi karjankutsuntalauluun on perehtynyt norjalais-ruotsalainen laulaja ja säveltäjä Christine Hals, joka on käyttänyt tätä laulutapaa elokuvien Frozen – huurteinen seikkailu (2013) ja Ant-Man and the Wasp (2018) musiikissa.

Karjankutsuja ovat musiikissaan käyttäneet myös ainakin norjalainen jazzsaksofonisti Jan Garbarek, suomalainen Primitiivisen musiikin orkesteri Primo, ruotsalainen Nordan-yhtye ja suomalainen Gjallarhorn.

Lähteet

Kirjallisuutta

Aiheesta muualla

 Tv-ohjelma, 20 min
Le kulning, un chant ancestral féminin pour appeler les troupeaux dans les pays nordiques, useita ääninäytteitä, audio 6 min, Radio France 
Raita Karpo: ”Karjankutsunta”, albumilta Kuule laulu sydämein (Polarvox 1982), Warner Music Finland, YouTube
Locklåtar och musik på horn och pipa, Ancient Swedish Pastoral Music, LP-levy, Sveriges Radio 1966
Lockrop och vallåtar, CD-levy, Caprice 21483
Swedish Pastoral Music, CD-levy, Hurv KRCD-28

Luokka:Laulu
Luokka:Työlaulut
Luokka:Karjalainen kansanperinne
Luokka:Lypsykarjatalous
Luokka:Suomalainen kansanmusiikki