Harpokration (grammaatikko)

Harpokration ( tai , ) oli antiikin kreikkalainen grammaatikko, joka eli roomalaisella kaudella. Hänet tunnetaan teoksestaan Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista, joka oli attikalaisten puhujien käyttämän sanaston sanakirja.

 Elämä 

Harpokrationin elämästä tiedetään vain se, mitä Suda sanoo: hän oli reettori, joka toimi Aleksandriassa. Tämä jättää hänen elinaikansa epäselväksi. Jotkut ovat katsoneet, että hän voisi olla sama Harpokration, jonka Julius Capitolinus mainitsee Lucius Veruksen kreikanopettajana.Julius Capitolinus: Historia Augusta, Verus 2. Näin hän olisi elänyt 100-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Erään havainnon mukaan Harpokration vaikuttaisi kuitenkin tunteneen 100- ja 200-lukujen taitteessa eläneen Athenaioksen teoksen Deipnosofistai, mikä siirtäisi hänen elinaikansa Athenaiosta myöhemmäksi. Toiset taas ovat pitäneet häntä samana Harpokrationina, jonka Libanios mainitsee hyvänä runoilijana ja vielä parempana opettajana,Libanios: Kirjeet 367. jolloin hän olisi elänyt vasta 300-luvun puolivälissä. Toiset ovat yhdistäneet hänet lääkäri Harpokrationiin. Kaikki nämä ovat kuitenkin vain olettamuksia, eikä asiasta voida sanoa mitään varmempaa.

 Teokset 

Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista

Harpokrationin teos Kymmenen puhujan käyttämistä sanoista (, myös ) on nimensä mukaisesti kymmenen attikalaisen puhujan puheissaan käyttämän sanaston sanakirja. Se on säilynyt nykyaikaan. Teos sisältää paitsi lainopillisten ja poliittisten termien selityksiä, myös selvityksiä puhujien mainitsemista henkilöistä ja muista asioista. Näin teos on hyvin merkittävä antiikintutkimuksen kannalta, sillä se pitää sisällään suuren määrän sellaista tietoa Ateenan julkisesta ja yksityisestä elämästä, joka olisi muutoin kadonnut, sillä useimmat Harpokrationin käyttämät lähteet eivät ole säilyneet nykyaikaan. Teos toimi tärkeänä lähteenä Sudalle, Etymologicum magnumille ja monille myöhemmin eläneille grammaatikoille.

Teoksen editio princeps oli Aldus Manutiuksen vuonna 1503 painama (Venetsia, uusintapainos 1527). Se piti sisällään myös Ulpianuksen skoliat Demostheneen Filippolaispuheisiin. Ensimmäinen kriittinen laitos oli Philippe Jacques de Maussacin toimittama (Pariisi, 1614, 4to.). Se piti sisällään kommentaarin sekä tutkielman Harpokrationista. Sen painoi uudelleen korjattuna ja yhdessä Henry de Valoisin (Henricus Valesius) lisäselitysten kanssa Nicolaas Blancard (Leyden, 1683, 4to.). Seuraavan laitoksen toimitti Jacobus Gronovius (Harderwyk, 1696, 4to.). Karl Wilhelm Dindorfin laitos (1824, 2 osaa, 8vo.) piti sisällään aineiston kaikista aiemmista laitoksista. Harpokrationin teoksen toimitti myös Immanuel Bekker yhdessä Aelius Moeriksen sanakirjan kanssa (Harpocration et Moeris, Berliini, 1833, 8vo.).

Muut teokset

Suda mainitsee Harpokrationin kirjoittaneen myös jonkinlaisen antologian nimeltä Anthērōn synagōgē ().

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 



Luokka:Antiikin kreikkalaiset grammaatikot