Ismo Vehkakoski

Ismo Vehkakoski (s. 30. heinäkuuta 1946 Heinolan maalaiskunta) on suomalainen näyttelijä. Hän näytteli muun muassa Helsingin Kaupunginteatterissa 1970-luvulla ja tulkitsi Vilho Koskelan roolin elokuvassa Akseli ja Elina vuonna 1970.

 Ura 
Ismo Vehkakoski syntyi Voitto ja Maili Vehkakosken perheeseen. Hän suoritti opintoja konepiirustuskoulussa. Vehkakosken ensimmäinen näyttelijänkiinnitys oli Rauman Kaupunginteatteriin 1970–1971, sitä seurasi kiinnitys Radioteatteriin 1971–1973. Vuonna 1973 hänet kiinnitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin.

Vehkakoski näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa muun muassa näytelmissä Kunnon tyttö, Kylmä rauta viilentää ja Nuoren Wertherin uudet kärsimykset. Vuonna 1976 Vehkakoski näytteli Lahden Kaupunginteatterissa Minna Canthin näytelmässä Kovan onnen lapsia, ja sai suorituksestaan Iivari-patsaan.

Vehkakoski näytteli muutamissa teatterielokuvissa 1970-luvulla. Hänellä oli Vilho Koskelan rooli Edvin Laineen historiallisessa draamaelokuvassa Akseli ja Elina (1970) ja sivurooli Seppo Huunosen komediassa Lampaansyöjät (1972). Lisäksi Vehkakoski työskenteli selostajana ja kertojana mainostuotannoissa ja lyhytelokuvissa 1970- ja 1980-luvulla. Hän selosti muun muassa dokumenttielokuvassa Kaale Apo bolibosko drom (1984).

 Lähteet 

 Viitteet 

Luokka:Suomalaiset näyttelijät
Luokka:Vuonna 1946 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt