Miehittämätön sotilaallinen ilma-alus

Miehittämätön sotilaallinen ilma-alus () on sotilaskäyttöön suunniteltu miehittämätön ilma-alus, jolla voi olla useita eri käyttökohteita kuten tiedustelu- ja taistelutehtävät. Tiedustelutehtävissä ne on varustettu erilaisilla kameroilla ja antureilla (esim. kamera, lämpökamera, säteilymittari). Niitä voidaan käyttää alueilla, joille perinteisten miehitettyjen lentokoneiden lähettäminen olisi liian riskialtista (esim. katastrofialueet, sota-alueet). Miehittämättömiä ilma-aluksia voidaan hyödyntää myös palontorjunnassa. Vuonna 2010 UAV-alusten myynti ylitti viisi miljardia dollaria. Sittemmin markkinat ovat kasvaneet, joidenkin arvioiden mukaan 10,7 miljardiin dollariin (2019) tai 14,3 miljardiin (2020). Markkinoiden kasvun on ennakoitu jatkuvan 2020-luvulla yli 10 prosentin vuosivauhdilla.

 Historia 
pienoiskuva|Maverick-ohjuksella varustettu Ryan BGM-34 asennettuna kuljetuskoneeseen. 

Vuonna 1916 englantilainen Archibald Low kehitti radio-ohjauksen lennokkiin, jonka pohjalta hän kehitti maaliskuussa 1917 miehittämättömän, kauko-ohjatun lentokoneen Ruston Proctor Aerial Target, jota oli tarkoitus edelleen kehitettynä käyttää zeppeliinejä vastaan.Taylor, John W. R.. Jane's Pocket Book of Remotely Piloted Vehicles.Professor A. M. Low “The First Guided Missile” Flight, 3 October, 1952, page 436 Tätä eikä myöskään amerikkalaista lokakuussa 1918 menestyksellä testattua "ilmatorpedoa" Kettering Bug:ia ehditty käyttää itse sotatoimissa.

Sotien välillä alkaen 20-luvulta, mutta varsinkin 30-luvulla englantilaiset kehittelivät radio-ohjattavia lennokkeja. 40-luvulla lennokkeja käytettiin ilmatorjunnan harjoitusmaaleina. 1960-luvulla Ryan Aeronautics kehitti Model 147-lennokin, joka lähetettiin kuljetuskoneesta ja laskeutui laskuvarjolla. Sitä käytettiin tiedusteluun. Lasikuituisessa lennokissa saattoi olla kamera tai signaalitiedustelulaitteisto. Lennokki lensi 1100 km/h. Vietnamin sodassa lennokkien hankkimien tietojen pohjalta kehitettiin häirintäjärjestelmä, joka esti tehokkaasti tutkaohjautuvan SA 2-ohjuksen osumista.

Yhdysvaltain laivasto kehitti 50-luvulla miehittämättömän helikopterin, joka pystyi kantamaan torpedoa. Se jäi käytöstä jo 60-luvun lopulla. Ilmavoimat alkoivat kehittää lennokkia, joka tuhoaisi vihollisen ilmatorjunnan. Tuloksena oli BGM-34A, B ja C vuosina 1971-1974. Nämä kuljettivat joko ohjuksia tai TV-ohjattuja pommeja. Muutkin maat kehittivät lennokkeja. Israel käytti lennokkeja tiedusteluun Jom Kippur-sodassa.

Vuonna 1986 Yhdysvaltain aselajit ottivat käyttöön Pioneer-lennokin. Armeija teki sillä tiedustelutehtäviä muun muassa Persianlahden sodassa vuonna 1991.

Yhdysvallat alki kehittää Predator-lennokkia tiedusteluun vuonna 1994. Koelennot tehtiin vuoteen 1996 mennessä. Aseistus asennettiin Predatoriin ensi kertaa vuonna 2000. Tämän jälkeen Yhdysvallat kehitteli suurempia malleja. Yhdysvallat on käyttänyt taistelulennokkeja paljon terrorismin vastaisessa sodassa. Toisaalta myös terroristit ovat alkaneet käyttää niitä. Tämä on johtanut lennokkitorjunnan parantamiseen.

Kiinnostus pienten lennokkien tai eläinten kaltaisiin MAV-drooneihin () on noussut 2000-luvulla lähinnä kameroiden koon kutistumisen vuoksi. Lennokkien lennätys on monissa maissa tarkoin säänneltyä.

Armenian ja Azerbaidžanin vuonna 2020 käymässä sodassa azerit voittivat sodan lennokkien antaman tiedustelutiedon ja tulivoiman ansiosta.

Venäjän-Ukrainan sodassa droonien elinikä on osoittaunut suhteellisen lyhyeksi. Ukrainan kiinteäsiipisten lennokkien elinikä oli kuusi lentoa, quadkopterin kolme.https://www.economist.com/europe/2022/11/30/what-is-the-war-in-ukraine-teaching-western-armies 

 Yleistä 
Sotilaskäytössä UAV-alukset voivat olla täysikokoisia lentokoneita, joita lennetään etäohjauksen avulla. Hyvin korkealla lentävillä HALE-aluksilla (Hight Altitude Long Endurance) voi olla hyvinkin suuri kärkiväli, mutta niiden kuormankantokyky on pieni. Siviilipuolen miehittämättömät ilma-alukset eivät usein eroa perinteisestä lennokista muussa kuin ohjaustavassaan.

UAV vaikuttaa usein ulkomuodoltaan samanlaiselta kuin esimerkiksi ilmatorjuntatykistön tai ohjuskokeiden käyttämät suuret maalilennokit (drone), joista osa on tehty muokkaamalla vanhanaikaisia suihkulentokoneita miehittämättömiksi maalialuksiksi.

Ilma-aluksen lisäksi UAV:ssä on yleensä laukaisujärjestelmä, ellei alus nouse ilmaan lentokentältä, kuten lentokone, tai pystysuoraan, kuten helikopteri. Maajärjestelmään kuuluu myös UAV:n ohjauskeskus. Viitattaessa kokonaisuuteen, jossa maa-asema on mukana, käytetään lyhennettä UAS, missä S viittaa järjestelmään (system). Koska UAV-toiminta on monessa maassa vielä kokeellista, niiden lentoja varten on varattu ilmatilaa. Esimerkiksi Suomessa Kemijärvellä on UAV-koelentoalue. Sen lisäksi järjestelmään kuuluu UAV:n ohjaajien koulutusjärjestelmät.

Eräs tapa torjua UAV-koneita on seurata UAV-konetta esimerkiksi UCAV-koneella (), ja tuhota maa-asema. 

On myös kehitetty miehittämättömien ilmalaitteiden (UAS) torjuntalaitteistoja (C-UAS, ) erilaisilla kantamilla ja muilla ominaisuuksilla.

 Lähteet 

 Katso myös 

 Black Hornet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Miehittämättömät ilma-alukset