Terai

Terai tai Tarai on alankoalue Pohjois-Intiassa ja Etelä-Nepalissa. Se sijaitsee Siwalikvuorten ja Indo-Gangesin tasangon välissä.

Etymologia
Urdun sana  tarāī tarkoittaa ”maata vedenjakajan juurella” tai ”alavaa maata joen varressa”. Hindissä vastaava sana  tarāī tarkoittaa vuorten juurta.
Nepaliksi aluetta kutsutaan nimellä  tarāi, mikä tarkoittaa ”alavaa maata”, etenkin Himalajan juurella.

Intian Terai
Intiassa Terain katsotaan levittäytyvän Jamuna-joesta itään Haryanan, Uttarakhandin, Uttar Pradeshin, Biharin ja Länsi-Bengalin osavaltioiden läpi Brahmaputra-joelle asti. Vastaavanlaista alankoaluetta Bhutanissa, Bangladeshissa ja Assamissa kutsutaan nimellä Duarit. Intian Terai on merkittävää teentuotantoaluetta, mm. Darjeeling.

Nepalin Terai
Terai on Nepalin tärkeintä maatalousaluetta, ja siellä sijaitsee suuri osa maan teollisuudesta. Tärkeitä viljelykasveja ovat riisi, vehnä, maissi, peruna, herneet, linssit, sinappi, sokeriruoko, inkivääri, kurkuma, kardemumma, valkosipuli ja chilipippurit. Hedelmistä merkittäviä ovat mangot, guavat, papaijat, banaanit ja jakkihedelmät.

Luonto
pienoiskuva|Intianmerantipuu
Terai muodostaa Duarien kanssa ekoalueen. Se on pääasiallisesti savannia ja ruohotasankoa, jota täplittävät suoalueet sekä lehti- ja ainavihannat metsät. Ruohokasveista tärkeimpiä ovat sokeriruokoihin kuuluvat baruwa (Tripidium bengalense, aiemmin Saccharum bengalense) ja kans-ruoko (Saccharum spontaneum). Mäkisillä alueilla intianmerantipuu on hallitseva puulaji; muita ovat mm. Mallotus philippensis, jaavanjambolaani ja valkokapokkio.

Terain eläimistöön kuuluu useita tunnettuja ja uhanalaisia lajeja, kuten tiikeri, intiansarvikuono ja intiannorsu. Näiden lisäksi siellä elää mm. huulikarhuja ja leopardeja. Terailla elää runsaasti sorkkaeläimiä, kuten gaureja, nilgaita, barasingoja, sambarhirviä, aksishirviä, muntjakkeja sekä uhanalaisia villejä vesipuhveleita. Matelijoista merkittäviä ovat gaviaalit ja suokrokotiilit, jotka elävät alueen joissa ja soilla. Lisäksi alueella on monipuolinen linnusto, johon kuuluvat mm. äärimmäisen uhanalaiset intianpikkutrappi ja bengalintrappi, sekä assaminpensasviiriäinen ja saruskurki.

Alueella oli niukasti asutusta pitkälle 1800-luvulle asti, johtuen endeemisestä malariasta ja tiheistä metsistä. 1800-luvun loppupuolella ja 1900-luvulla alueen metsiä hakattiin runsaasti ja viljavimpia alueita raivattiin maataloudelle, mikä on pirstonut luontotyyppejä ja saattanut monet eläin- ja kasvilajit uhanalaisiksi.

Lähteet

Luokka:Intian maantiede
Luokka:Alangot