Suomen lähetyskunnan esitykset ja kirjeet keisarille

Suomen lähetyskunnan esitykset ja kirjeet keisarille (Suomen lähetyskunnan protokollakirjat ) ovat Pietarissa Suomen sodan aikana talvella 1808–1809 Suomen lähetyskunnan laatimia, Suomen autonomista itsehallintoa käsitteleviä perustusasiakirjoja, joista tärkeimmät ovat kaksi Venäjän keisari Aleksanteri I:lle osoitettua muistiota. Molemmat muistiot luonnosteli lähetyskunnan puheenjohtaja Carl Erik Mannerheim. Lähetyskunnan pohjaesitykset muodostivat Suomen läänien itsehallinnollisen autonomian esitetyssä muodossaan, sillä Porvoon valtiopäiväedustajilla ei ollut esitys eikä päätöksentekovaltaa, Suomen käynnissä olevan sodan vuoksi, joka rajasi pois tämän oikeuden. Tällöin lähetyskunnan esitykset jäivät Suomen ensimmäiseksi peruskirjaksi.

Kaikki keisarille osoitetut puheet, muistiot ja muut asiakirjat tarkastettiin lähetyskunnan yhteisissä kokouksissa.Jussila 2004, s. 58–60.

 Esitykset ja kirjeet 
Mannerheimin puhe keisarille
Lähetyskunnan ensimmäinen tärkeä asiakirja oli ranskankielinen puhe, jonka sen puheenjohtaja C. E. Mannerheim piti, kun lähetyskunta esiteltiin audienssissa Aleksanteri I:lle 30. marraskuuta (juliaanisen kalenterin 18. marraskuuta) 1808. Puheessa korostettiin Suomen kansan vapautta, lainkuuliaisuutta ja uskollisuutta lailliselle hallitukselleen sekä muistutettiin keisarin jo antamasta lupauksesta säilyttää Suomen lait, uskonto, vapaudet ja oikeudet. Mannerheimin luonnokseen perustuneen puheen olivat muun lähetyskunnan ohella ennakkotarkastaneet Venäjän palveluksessa ollut suomalainen kenraali Georg Magnus Sprengtporten ja Venäjän apulaisulkoministeri Aleksandr Saltykov, joiden vaatimuksesta siitä oli poistettava maininta Suomen kansan uskollisuudesta entistä hallitustaan kohtaan. Mannerheim taipui poistoon vastentahtoisesti Sprengtportenin ilmoitettua, että muuten lähetyskunta ei saisi tavata keisaria ollenkaan. Myös vanhentunut maininta kenraali Friedrich Wilhelm von Buxhoevdenistä Suomen venäläisten miehitysjoukkojen ylipäällikkönä jätettiin pois.

Lähetyskunnan valtuuksia ja valtiopäiviä koskeva muistio
Toinen tärkeä asiakirja oli keisarille osoitettu muistio, jossa korostettiin sitä, että lähetyskunta ei voisi käyttää valtiopäivien valtuuksia, koska sen jäseniä ei ollut valittu valtiopäivävaaleja koskevien säädösten mukaisella tavalla.Tommila 2008, s. 54–56. Päätös valtiopäivien koollekutsumisesta jäisi keisarin harkintaan. Muistio perustui Mannerheimin luonnokseen, jonka hän esitteli muulle lähetyskunnalle sen kokoontuessa ensimmäisen kerran Pietarissa 12. marraskuuta. Muistio luovutettiin keisarille 1. joulukuuta (19. marraskuuta), siis lähetyskunnan ja keisarin ensimmäisen tapaamisen jälkeisenä päivänä. Samana päivänä Aleksanteri I ilmoitti aikeestaan kutsua koolle valtiopäivät samalla kun hän teki muita tärkeitä päätöksiä Suomen hallinnon järjestämisestä. Lähetyskunnan toiminta saattoi vaikuttaa päätökseen valtiopäivistä, vaikka Aleksanteri I lieneekin tehnyt päätöksen jo ennen muistioon tutustumistaan.Jussila 2004, s. 56–58, 65–66. Lähetyskunta sai vastauksen ensimmäiseen muistioonsa 11. joulukuuta, jolloin Sprengtporten ilmoitti tulevista valtiopäivistä Mannerheimille lähettämässään kirjeessä.

Toivomuslista muistio
Koska keisari hyväksyi lähetyskunnan kieltäytymisen valtiopäivien roolista, sen ei tarvinnut tehdä mitään sellaisia esityksiä, jotka olisivat vaatineet lakien, asetusten tai verotuksen muutoksia. Aleksanteri I pyysi kuitenkin lähetyskuntaa esittämään hänelle ”mitä varmimpia tietoja” Suomen silloisesta tilanteesta, jotta hän voisi keventää sodan aiheuttamaa taakkaa, sekä toivomuksia siitä, mitä hän keisarina voisi tehdä Suomen hyväksi. Niinpä lähetyskunta laati toisen muistion, josta tuli kolmas tärkeä asiakirja. Pohjaehdotuksen toivomuksista laati Mannerheim.Jussila 2004, s. 61–62.

Muistiossa kiitettiin ensin keisaria lupauksesta kutsua koolle valtiopäivät sekä tilaisuudesta esittää toiveita, minkä jälkeen seurasi 17 toivetta. Tärkeimmät olivat kaksi ensimmäistä toivetta: yleisen rauhallisuuden ja laillisuuden takaaminen sekä suomalaisista (”kansakunnan rehellisyydestään ja taidoistaan parhaiten tunnetuista miehistä”) koostuvan väliaikaisen hallituksen perustaminen hoitamaan niitä asioita, jotka aiemmin olisi lähetetty Ruotsin korkeimpaan oikeuteen ja kollegioihin. Muita toiveita olivat rahanvaihtokonttorin perustaminen hoitamaan seteliruplien vaihto-ongelmia, päätös valtion tulojen käytöstä (minkä katsottiin kuuluvan valtiopäiville), kyyditysrasituksen tasaisempi jakaminen, venäläisten joukkojen aiheuttamien vahinkojen korvaaminen, entisten palkkojen ja eläkkeiden jatkuvuus, puustellien vastaisen käytön ratkaiseminen, sotavankeuteen joutuneiden suomalaisten upseerien ja sotilaiden palauttaminen kotimaahan, sotaväen majoituksen järjestäminen, suolakauppa, venäjän kielen tulkkien palkkaaminen, venäläisten sotilaiden käyttäytymisen parempi valvonta, armahdus niille Ruotsin armeijan suomalaisille sotilaille, jotka halusivat palata Suomeen, leivinuunien parempi rakentaminen tulipalojen ehkäisemiseksi, viljamakasiinien perustaminen erityisesti Pohjois-Suomeen uhkaavan nälänhädän estämiseksi sekä rokotuksen ja perunanviljelyn rahoittaminen.

Venäjänkielisissä asiakirjoissa lähetyskunnan esittämiä toiveita kutsuttiin ”vaatimuksiksi”. Keisarin vastaukset toiveisiin valmisteli Sprengtportenin, Saltykovin ja sotaministeri Aleksei Araktšejevin muodostama komitea. Vastausasiakirjan vasemmassa sarakkeessa olivat lähetyskunnan toiveet, oikealla komitean ratkaisuehdotukset ja kommentit. Keisari vahvisti ne kirjoittamalla asiakirjaan sanat ”olkoon niin”. Lähetystölle laadittiin ranskankielinen vastauskirje, jossa 17 toivetta oli supistettu 15:ksi yhdistämällä eräitä kohtia. Vastaukset olivat kaikki myönteisiä, tosin osa toiveista todettiin jo ratkaistuiksi ja loput annettiin joko tulevien valtiopäivien tai kenraalikuvernöörin ratkaistaviksi. Kaksi päätoivetta olivat vastausten mukaan jo ratkaistuja asioita, sillä turvallisuuden ja laillisuuden takaaminen oli luvattu keisarin aiemmissa julistuksissa ja keisari oli jo 1. joulukuuta luvannut asettaa hallituskomitean.Jussila 2004, s. 63–64. Aleksanteri I:n vastaus lähetyskunnan toiseen muistioon on päivätty 31. (19.) joulukuuta, mutta se toimitettiin lähetyskunnalle vasta 7. tammikuuta 1809 (26. joulukuuta).

 Neuvottelukunnan esitykset 
Jäsenet saivat säätyjen valintamenettelyn yhteydessä mandaatin toimia sopimusosapuolena Pietarissa esittämilleen toiveille. Lähetsykunta ilmoitti vasta 19. marraskuuta (1. joulukuuta) 1808 keisarille toimittamassaan memoriaalissa, että lähetyskunta pidättäytyy toimimasta valtionsäätynä, sekä kieltäytyy valtiopäivien järjestämisestä Pietarissa, he esittivät memoriaalissaan että valtiopäivät tulisi järjestää Suomessa.

Lähteet:
nro.komitean ja lähetystön esityksetratkaistu ohjesäännöksiesitykset 1–17 esitys 11.Esitys Suomen perustuslaista: Ruotsin vallan aikaisten perustuslakien (yhdistys- ja vakuutuskirjan,) oikeudet: aateliston valta- ja omistusoikeuksien pysyttäminen ennallaan, papiston valtaoikeuksien ja protestanttisen vuoden 1686 kirkkolain pysyttäminen ennallaan, porvariston valtaoikeuksien pysyttäminen ennallaan, sekä talonpoikaiston maanomistus ja erioikeudet, eli (talonpoikain vapauttava neuvotteluesitys venäläisestä maaorjuus kysymyksestä), jossa vakuutuksella taattiin talonpoikaistolle pysyttää jo voimassa oleva vuoden 1789 perintö- ja omistusoikeus.) pysyttäminen ennallaan Suomen suuriruhtinaskunnassa, (keisari hyväksyi esitykset lähetyskunnan audienssissa antamalla lupauksella).Esitys siirrettiin Porvoon valtiopäiville säätyjen vahvistettavaksi. Päätös konstituutiosta vahvistettiin keisarin allekirjoituksella 15. (27) maaliskuuta ja juhlallisesti 17. (29) maaliskuuta 1809 valtiopäivien vakuutuksen vahvistamistilaisuudessa (ruots. hylling -tilaisuus).esitykset 2–72.Esitys Suomen hallituskonseljista: Suomen hallitus tribunaalin perustamista koskeva ensiesitys annettiin Pietarissa 19. marraskuuta (1. joulukuuta) 1808, esitys siirrettiin kuitenkin Porvoon valtiopäivien konseljikomitealle, jonka tehtäväksi tuli laatia ohjesääntö, johon sisältyi 57§:een lainpykälään ja kolmeen osaan jaettu säädösesitys, keisarin hyväksytettäväksi Suomen hallituskonseljista.Suomen hallituskonseljia koskeva esitys lähetettiin ratkaistavaksi Porvoon valtiopäivien konseljikomitealle, jonka tehtäväksi tuli laatia konseljista ohjesääntö, esityksen valmistuttua esitys luovutettiin keisarille, valtiopäivien päättäjäispäivänä 7. (19) heinäkuuta 1809, josta annettiin varsinainen perustamispäätös hallitsijan toimesta Pietarhovissa 6. (18) elokuuta 1809.3.Esitys Suomen keskuspankista: Vaihtokonttorin ja Venäjän ruplarahan valuuttajärjestelmän käyttöönottoa koskevat esitykset on annettu Pietarissa 19. marraskuuta (1. joulukuuta) 1808, esitysluonnos siirrettiin kuitenkin ratkaistavaksi Porvoon valtiopäivien raha-asiainvaliokuntaan.Vaihtokonttorin eli (Suomen Pankin) ohjesäännön laatiminen annettiin Porvoon valtiopäivien raha-asianvaliokuntaan, mietintö siirtyi lopullisesti ratkaistavaksi 1809 perustetulle hallituskonseljin talousosastolle, joka ratkaisi ohjesäännön lopullisen muodon, jonka pohjalta annettu esitys perustamispäätökseksi annettiin keisarin määräyksestä Pietarhovista 30. marraskuuta (12. joulukuuta) 1811.4.Esitys Suomen valtiopäivistä: Suomen ensimmäiset valtiopäivät järjestettiin Porvoossa, päätös kaupungista annettiin Pietarissa keisarillisena julistuksena 20. maalikuuta (1. helmikuuta) 1809, keisarin määräyksessä ilmoitettiin valtiopäivät järjestettäväksi Porvoossa 10. (22) maaliskuuta 1809. Valtiopäivät päättyivät juhlallisuuksilla 19. heinäkuuta 1809.lähetyskunnalle annetun lupauksen mukaisesti keisari antoi määräyksen Porvoossa järjestettävistä valtiopäivistä, Pietarissa 20. tammikuuta (1. helmikuuta) 1809.5.Esitys kuljetusliikenteestä: Rahvaan transportit eli (tavaroiden kuljetusliikenne) Suomen sisällä, sekä Suomen ja Venäjän välillä.6.Esitys sodanaikaista vahingonkorvauksista: Venäjän sotaväen aiheuttamat vahingonkorvaukset Suomelle.7.Esitys rahaston perustamisesta: Rahaston perustaminen sotakorvauksia varten.esitykset 8–148.Esitys virastojen haltuunotosta: Ruotsin valtioalaiset virastotalot ja näiden luovuttamisesta koskeva ratkaisu (päätös: olla panematta toimeen), eli hallintorakennukset suomen haltuun, omistukseen ja käyttöön.9.Esitys sotavangeista: Ruotsalaiset sotavangit vapautetaan ja päästetään palaamaan kotiin.10.Esitys Suomen kaupunkien hallinnasta: Majoitus Kaupungit eli (Suomen kaupungit) jätettiin Maistraattien ja Porvariston huostaan.11.Esitys ruokasuolasta: Ruokasuolan puutetta koskeva kysymys.12.Esitykset tulli- ja rajakysymyksistä: Suomen tullin- rajavartiolaitoksen ja maarajojen yhdistäminen Venäjän keisarikuntaan tehtiin joulukuusta 1808, varsinaisesti kysymykset ratkaistiin kuitenkin vasta Haminan rauhasopimuksella.
Suomen sodan aikana Venäjän valloittamia Suomen läänejä liitettiin osaksi Venäjän keisarikuntaan, hallitsijan antamalla ukaasilla 24. joulukuuta 1808 (5. tammikuuta 1809).Suomen tulli-, rajavartiolaitoksen ja maarajojen yhdistämistä koskevat rajakysymykset ratkaistiin lopullisesti Haminan rauhansopimuksessa käydyssä neuvotteluissa 5. (17) syyskuuta 1809.
aiheesta lisää: marraskuussa 1912 perustettiin Suomen ja Venäjän väliltä tullien purkamistoimet ja sen yhteyteen Salaneuvos S. F Weberin tullikomitea. Komitea käsitteli tullin- ja rajalaitoksen vuoden 1808–1809 aikaisia ja sen jälkeen arkistoituja asiakirjoja, joista komitea sai tietoja tullin- ja rajalaitoksen toiminnasta ja sitä koskevista muutoksista.13.Esitys Venäjän sotilaiden liikkumisen rajoituksista: Venäläisten sotilaiden rajoitettu liikkuminen Suomessa sodan päättymisen jälkeen.14.Esitys sotilaita auttaneille: Yleinen anteeksiantamus kaikille venäläisiä sotilaita auttaneille.esitykset 15–1715.Esitys sotaväen muonituksesta: Venäjän sotaväen muonituskeskuksia koskeva siirtokysymys eli (sotaväen leivinhuoneet ajettiin kaupungin ulkopuolelle).16.Esitys Suomen nälänhädästä: Suomen sodan aikana syntyneen nälänhädän hoitaminen.17.Esitys Suomen talousseurasta: Suomen talousseuraa koskevat kysymykset apurahoista, sekä perunan viljelyksestä.
Pietarissa muodostettu hallituskoalitio esitti keisarille 17 toivetta, jotka osittain hyväksyttiin tammikuussa ja loput valtiopäivien avajaisissa 29. maaliskuuta 1809, esitysten varisnainen jatkokäsittely siirrettiin valtiopäiville.

Uudempi tulkinta lähetyskunnan puheista ja esityksistä

Uudempi tutkimus on tulkinnut lähetyskunnan esittelyt, puheet ja kirjeenvaihdot venäläisen valloituskäytännön mukaiseksi niin sanotuksi kapitulaatioksi, jossa valloitetun alueen edustajat tunnustavat uuden hallitsijansa ja tämä puolestaan lupaa taata valloitetun alueen lait ja etuoikeudet. Tulkintaa on puolustanut varsinkin professori Osmo Jussila.Jussila 2004, s. 61, 69.

 Asiakirjojen julkaisu 
Henrik Gabriel Porthan määräsi testamentissa Jakob Tengströmin luovuttamaan asiakirjat Turun akatemialle, joka vastaanotti ne vuonna 1817. Asiakirjat arkun sai avata vasta vuonna 1900.

Historioitsija Robert Castrén on julkaissut pääosan lähetyskunnan toimintaan liittyvistä asiakirjoista teoksessaan Finska deputationen 1808–1809 (1879).

Kansallisarkisto on julkaissut verkossa Suomen lähetyskuntaa koskevia asiakirjojaan, muun muassa niitä Mannerheimille kuuluneita asiakirjoja, jotka hankittiin vuonna 2006 valtioneuvoston tarkoitukseen myöntämillä varoilla.

 Asiakirjojen allekirjoitukset 
Mainintoja lähetyskunnan jäsenten allekirjoituksista:

 Suomen valloitus. osa II. – Caesar Filippovich Ordin (1835–1898)

 Lähetyskunnan eräitä alkuperäisiä asiakirjoja 
Lähteet:

 Katso myös 

 Venäjän keisarin kolmikantainen neuvotteluryhmä

 Lähteet 



 Viitteet 

Luokka:Historialliset asiakirjat
esitykset ja kirjeet keisarille
Luokka:Suomen autonomiaan liittyvät asiakirjat