Eliittikulttuuri

Eliittikulttuuria ovat sellaiset korkeakulttuurin muodot ja kulttuuri-instituutiot, joiden harrastaminen ja tukeminen on rajoittunut modernin yhteiskunnan eliittiluokalle ja jotka ovat olleet sille tunnusomaista. Näitä eliittejä ovat olleet aristokratia, porvaristo, koulutettu virkamiehistö sekä vallanpitäjät. Heidän makuunsa ovat olleet esimerkiksi ooppera, sinfoniamusiikki, baletti, koristetaide ja kaunotaide, museot ja galleriat sekä kirjallisuuteen liittyvä teatteri.

Kun eliitit alkoivat muodostua ja sana eliitti oli tullut käyttöön 1700-luvulta alkaen, eliittiluokat halusivat erottautua kulttuurisesti tavallisesta kansasta. Eliitit alkoivat suosia absoluuttista esteettistä arvoa, hienostuneisuutta, virtuoosimaisuutta sekä valistunutta pohdiskelua, mikä erosi kansan suosimasta rempseästä, välittömästä ja yksinkertaisesta perinteisestä kulttuurista. Pierre Bourdieun mukaan eliitin estetiikka perustui vulgaarin, yksinkertaisen, primitiivisen ja suositun torjumiseen.

Eliittikulttuurin ja alemman “vulgaarin” kulttuurin eroa korostettiin voimakkaasti etenkin 1800-luvulla ja pitkälle 1900-luvulle. Vaikka perinteiset eliittikulttuurimuodot ovatkin yhä olemassa, 1970-luvulta alkaen eliittikulttuurin ja populaarikulttuurin ero ei enää ole ollut yhtä selkeä kuin entisaikoina. Radion ja television aikakaudella korkeakulttuuri ei ole enää eliittien yksinoikeutta ja eliitteihin kuuluvat ovat alkaneet arvostaa myös populaarikulttuuria. On myös syntynyt uusia kulttuurin muotoja, jotka hämärtävät eliittikulttuurin ja populaarikulttuurin rajoja. Musiikissa esimerkiksi kaikkien yhteiskuntaluokkien arvostama The Beatles -yhtye yhdisteli työväenluokkaista musiikkityyliä orkesteri- ja jousisovituksiin. Kuvataiteen alalla eliitti- ja populaarikulttuurin rajaa ovat hämärtäneet esimerkiksi Andy Warhol ja Damien Hirst.

Lähteet

Luokka:Alakulttuurit
Luokka:Luokkayhteiskunta