Snorri Hjartarson

Snorri Hjartarson (22. huhtikuuta 1906 Borgarfjörður, Islanti – 27. joulukuuta 1986 Reykjavík, Islanti) oli islantilainen runoilija. Hän oli merkittävimpiä toisen maailmansodan jälkeisen ajan islantilaisia lyyrikoita. Hän työskenteli Reykjavíkin kaupunginkirjaston ylikirjastonhoitajana 1943–1966. 

Snorri luopui uransa loppuvaiheessa sidotusta mitasta, ja samalla runojen sävy muuttui tummemmaksi.

Palkinnot ja tunnustukset
 1981 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinto kokoelmasta Hauströkkrið yfir mér (1979).

Suomennettuja runoja
LähdeSnorri Hjartarson,  Luettelo suomennetuista runoista. Lahden kaupunginkirjaston runotietokanta. Päivitetty 3.9.2021, viitattu 21.9.2021
 Runoja antologiassa Ja tunturin takaa kuulet –: Islannin sodanjälkeistä lyriikkaa, suom. ja toim. Maj-Lis Holmberg, Espoo: Weilin + Göös 1977 
 Gnitaheiði-nummella
 Ilta
 Kenties; myös antologiassa: Tämän runon haluaisin kuulla 2, Helsinki: Tammi 1987 
 Kuulin heidän lähestyvän; myös antologiassa: Minä olen sukua hevosille, toim. Tuula Korolainen ja Riitta Tulusto, Helsinki: Otava 1996 
 Laulu
 Laulujen alkukoti
 Maisema
 Matka
 Pyhäinkuva
 Syysmetsässä
 Talo Roomassa
 Teräsmetsä
 Tiivistelmiä

 Runoja julkaisussa Parnasso, 1982; nro 6, suom. Maj-Lis Holmberg
 Ajautunutta
 Erämaata
 Jälleennäkeminen
 Kalvakkuuttta
 Muisto
 Rauha
 Taivaanvuohi
 Valaanniemellä
 Valkeat pilvet

 Putoilevat lehdet, suom. Maj-Lis Holmberg antologiassa: Parantava runo, Helsinki: Tammi, 1982

Lähteet

Luokka:Islantilaiset runoilijat
Luokka:Vuonna 1906 syntyneet
Luokka:Vuonna 1986 kuolleet