Catilinan salaliitto (kirja)

Catilinan salaliitto ( tai Bellum Catilinae) on Sallustiuksen kirjoittama historiateos, joka käsittelee nimensä mukaisesti Catilinan salaliittoa.Suolahti, Jaakko: ”Sallustiuksen elämä ja teokset”. Teoksessa Sallustius 1963, s. v–xiii.

 Historia 

Sallustius eli vuosina 86–35 eaa. Hänet tunnetaan ennen kaikkea historiateoksistaan Catilinan salaliitto ja Jugurthan sota. Ne kuvaavat yhdessä kahta tärkeää vaihetta Rooman tasavallan lopulla. Niitä on kutsuttu Rooman historiakirjoituksen parhaiksi tuotteiksi heti Tacituksen jälkeen. Teoksilla Sallustius loi roomalaisen historiamonografian lajityypin eli teoksen, joka käsittelee yhtä merkittävää tapahtumaa aiemmin tyypillisen annalistisen lähestymistavan sijaan.

Teoksen Catilinan salaliitto Sallustius kirjoitti pian Julius Caesarin murhan vuonna 44 eaa. jälkeen, tarkemmin noin vuonna 41 eaa. Vuosiin 65–63 eaa. ajoittuneen salaliiton aikaisia tapahtumia Sallustius oli itse ollut näkemässä Roomassa. Lisäksi hän saattoi käyttää lähteenään senaattoreita, jotka olivat 20 vuotta aikaisemmin olleet osallisina tapahtumissa, sekä senaatin pöytäkirjoja, sillä hän toimi itsekin senaattorina teoksen kirjoittamisaikaan.

 Sisältö 

Teoksen johdannossa Sallustius kuvaa kunnian ja maineen ihmiselon tarkoitukseksi. Hän katsoo taakseen kohti omaa epäonnistunutta poliittista uraansa, ja pyrkii oikeuttamaan kirjallisen toimintansa historioitsijana sitä vastoin, että toimisi aktiivisessa elämässä poliitikkona tai sotapäällikkönä.Sallustius: Catilinan salaliitto 1–4.

Tämän jälkeen Sallustius kuvaa päähenkilöään Lucius Catilinaa. Hänellä olisi ollut hyvät niin hengen kuin ruumiinkin ominaisuudet, mutta hänen vikansa oli huono moraali. Sallustius kuvaa monin tavoin hänen alhaista ja kieroutunutta mieltään:

Seuraa kertomuksen sivujuonne, jossa Sallustius kuvaa moraalin rappeutumisen Rooman tasavallan kriisin syyksi. Diktaattori Sulla oli luonut ilmapiirin, jossa roomalaiset alkoivat pitää rikkautta tärkeämpänä kuin kunniaa ja hyvettä. Hyveen, joka oli tehnyt Roomasta suuren edeltävinä vuosisatoina, esimerkkinä puunilaissodat, tilalle olivat astuneet avaritia ja luxuria, ahneus ja tuhlailu. Catilinan Sallustius kuvaa näiden kahden paheen ruumiillistumaksi.Sallustius: Catilinan salaliitto 6–13.

Tämän jälkeen Sallustius kertoo aiemmista tapahtumista, niin kutsutusta ensimmäisestä Catilinan salaliitosta vuonna 65, jonka tarkoituksena oli konsulien Lucius Manlius Torquatus ja Lucius Aurelius Cotta murhaaminen. Se raukesi kuitenkin tyhjiin.Sallustius: Catilinan salaliitto 18–19.

pienoiskuva|vasen|upright=0.8|Teoksen alku käsikirjoituksessa vuodelta 1471–1484.
Tätä seuraa varsinainen kertomus myöhemmästä niin kutsutusta (toisesta) Catilinan salaliitosta. ​Catilina kerää salaliittolaisensa yhteen pyrkiäkseen konsuliksi. Hän hakee tukea nuorilta, köyhiltä ja jopa rikollisilta, ja lupailee, että hänen päästyään valtaan heidät vapautetaan veloistaan. Sallustius kertoo myös huhun, että Catilina juotti seuraajilleen viinin ja ihmisveren sekoitusta uskollisuusvalan vahvistamiseksi.Sallustius: Catilinan salaliitto 20–22.

Salaliittolaisiin kuuluneen Quintus Curiuksen rakastajatar Fulvia kuitenkin paljastaa salaliiton. Tämän seurauksena Catilinaa häviää vuoden 63 eaa. konsulinvaalin, ja tehtävään valitaan Cicero ja Gaius Antonius Hybrida.Sallustius: Catilinan salaliitto 23–24. Sallustius kertoo myös Semproniasta, Catilinan naispuolisesta vastineesta.Sallustius: Catilinan salaliitto 25.

Seuraavana vuonna eli 62 eaa. Catilina hakee jälleen konsuliksi. Hän yrittää myös konsulien Ciceron ja Hybridan salamurhaa, mutta tämäkin hanke epäonnistuu. Hävittyään konsulinvaalin hän toteaa, että ainoa keino päästä valtaan on avoin sota. Senaatti ymmärtää, että Catilina juonittelee vallankaappausta, mutta he eivät voi toimia, koska heillä ei ole vielä tarpeeksi todistusaineistoa. Catilina puolustautuu senaatissa syytöksiä vastaan teeskentelemällä syytöntä.Sallustius: Catilinan salaliitto 26–31.

Tämän jälkeen Catilina poistuu kaupungista ja ottaa Rooman ulkopuolelle sijoittamansa armeijan komentoonsa ja etenee kohti kaupunkia. Kaupunkilaiset pelkäävät henkensä edestä. Senaatti julistaa Catilinan valtion viholliseksi ja lähettää Hybridan johtaman armeijan Catilinaa vastaan. Cicero pysyy Roomassa. Salaliiton laajuudesta kaupungissa ei ole vielä tietoa.Sallustius: Catilinan salaliitto 32–36.

Välillä Sallustius poikkeaa käsittelemään Rooman surkuteltavaa tilaa yleisemmältä kannalta, lähtien sosiaalisista ja taloudellisista syistä. Kohta vertautuu ja ehkä pohjautuu Thukydideen Peloponnesolaissodassa olevaan poliksille tyypillisten puolueriitojen analyysiin. Monet olivat esittäneet ajavansa kansan etua ja antaneet populistisia lupauksia, vaikka tavoitteena oli vain päästä valtaan.Sallustius: Catilinan salaliitto 36–39; Thukydides: Peloponnesolaissota 3.82–84.

Salaliitto paljastuu galliheimo allobrogien tekemän petoksen kautta. Catilina oli toivonut saavansa näiltä apua sodankäyntiin. Cicero vangituttaa useita allobrogien lähettiläiden paljastamia Catilinan päätukijoita ja tuo heidät senaatin eteen. He tunnustavat ja paljastavat Catilinan suunnitelman polttaa Rooma. Tunnustus vie Catilinalta kansan tuen.Sallustius: Catilinan salaliitto 40–49.

Tämän jälkeen käsitellään yksityiskohtaisesti senaatin keskusteluja siitä, mitä salaliittolaisille tulisi tehdä. Julius Caesar kannattaa salaliittolaisten rankaisemista takavarikoimalla heidän omaisuutensa ja vangitsemalla heidät maaseutukaupunkeihin. Cato nuorempi kuitenkin ehdottaa salaliittolaisten teloittamista, ja hänen kantansa voittaa.Sallustius: Catilinan salaliitto 50–55.

Tällä välin Catilina kuulee, että hänen ystävänsä ovat tunnustaneet. Hän kääntyy takaisin kohti Galliaa. Quinton Metellus Celer kuitenkin arvaa hänen suunnitelmansa. Näin Catilina joutuu joukkoineen Hybridan ja Celerin armeijoiden väliin. Hän päättää taistella, mikä johtaa Pistorian taisteluun. Hänen miehensä taistelevat urheasti, mutta lopulta väistämättömän tappion edessä Catilina syöksyy eturiviin, ja hänet surmataan.Sallustius: Catilinan salaliitto 56–61.

 Arviointeja 

Sallustiuksen mukaan salaliiton syntyyn olivat syynä optimaatit, joiden riveistä Catilina oli lähtenyt ja joiden luomassa yhteiskunnassa hän oli turmeltunut rikolliseksi. Suomennoksen esipuheen kirjoittanut Jaakko Suolahti arvioi, ettei Sallustiuksen teos ole täysin objektiivista historiankirjoitusta vaan tietyn puoluekannan värittämä. Sallustius ei varsinaisesti vääristele tosiasioita, mutta esittää ne väärässä suhteessa: Catilinan ohella päähenkilöiksi nousevat Cato ja Caesar, kun taas salaliiton varsinainen kukistaja Cicero saa suhteettoman vähän huomiota. Esimerkiksi hänen kuuluisista puheistaan Catilinaa vastaan mainitaan vain ensimmäinen, eikä sitäkään siteerata. Sallustiuksen eräänä tavoitteena on puhdistaa Caesarin maine salaliittoon osallistumisesta, ja siksi hän sivuuttaa salaliiton alkuvaiheet, joissa Caesar oli osallisena.

Sallustiuksen kerrontaa Suolahti luonnehtii eläväksi ja dramaattisesti vaikuttavaksi. Sallustius onnistuu vangitsemaan suhteellisen lyhyeen teokseensa jotakin aikakauden levottomasta luonteesta.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Suomennos 

 Sallustius: Catilinan salaliitto. Teoksessa 

 Muita käännöksiä ja tekstilaitoksia 

 Sallust: The War with Catiline. Teoksessa  Latinankielinen alkuteksti ja englanninkielinen käännös.

 Muuta kirjallisuutta 



 Aiheesta muualla 

 Sallustius: De Catilinae coniuratione. Perseus. 
 Sallust: Conspiracy of Catiline. Perseus. 

Luokka:Sallustiuksen teokset