Alimcan Idris

Alimcan Idris (, ; 1887 - 1959) oli tataaritaustainen islamin teologi, imaami, opettaja ja toimittaja. Suomessa hänet tunnettiin tataariyhteisön keskuudessa vaativana opettajana ja panturkkilaisuuden puolestapuhujana. Ensimmäisen maailmansodan aikaan Saksassa Idris toimi hengellisenä johtajana ja avustajana leirien muslimivangeille. Myöhemmin Idris muun muassa toimitti kansallissosialistista propagandaa maan hallitukselle ja täten häntä on verrattu Amin al-Husseiniin. Historijoitsija David Motadelin mukaan ”kukaan ei ole muokannut islamin historiaa 1900-luvun alun Saksassa enemmän kuin Idris”. 

 Biografia 
Idris syntyi Kazakstanin Petropavlissa Venäjän keisarikunnan aikaan. Hänen vanhempansa olivat kotoisin Tatarstanista; isä Kazanista ja äiti Buinskista. Idris opiskeli vuosina 1902 - 1907 Buharan korkeamman asteen madrasassa, jonka jälkeen jatkoi filosofian ja teologian opintoja Istanbulissa. Myöhemmin Idris työskenteli Orenburgin opettajaseminaarissa.

Vuonna 1912 Alimcan Idris matkusti Eurooppaan ja jatkoi opiskelujaan mm. Lausannessa. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, Idris lähti Istanbuliin, jossa hän toimi panturkkilaisen Türk Yurdu -lehden päätoimittajan sijaisena.

Idrisin toimi imaamina Egerin kaupungissa vuoden 1915 loppuun. Seuraavaksi Idris alkoi imaamin työn Weinbergin sotavankileirillä Wünsdorfissa. Leiri oli alun perin syntynyt Venäjältä kotoisin olevia muslimisotilaita varten. Heitä oli leirillä noin 12 000 ja useimmat olivat Volgan tataareja tai bashkiireja. Tuona aikana, Idris toimitti neljää eri leirilehteä sekä järjesti kaikille halukkaille mahdollisuuden palata kotiinsa tai muuttaa siirtolaisena Turkkiin. Hän oli myös mukana järjestämässä sotavangeille mahdollisuuksia opiskella saksan kieltä sekä saada opiskelupaikka maasta. Kyseisellä leirillä oli oma kirjasto, johon sisältyi sekä venäjän- että tataarin kielisiä teoksia. Leiriltä löytyi myös eri ammatteihin harjoittavia työpajoja. Muslimivankeja varten oli Zehrensdorfissa sijaitseva oma hautausmaa nimeltään "Ehrenfriedhof", jonne on haudattu noin 400 tataaria. Wünsdorfin kaupungissa oli myös toinen vankileiri nimeltään "Halbmondlager", joka oli rakennettu lähinnä Pohjois- ja Länsi Afrikkalaisten vankien vuoksi. Kyseiseen kaupunkiin perustettiin myös moskeija, jonka säilyttämisen turvaamiseksi Idris perusti yhdistyksen.

vasen|pienoiskuva|Alimcan İdris oppilaidensa kanssa Terijoella vuonna 1931.
Alimcan Idris tuli Suomeen 1920-luvun lopulla ja toimi tataariyhteisön lasten ja nuorten opettajana Helsingissä, Terijoella sekä Turussa. Idrisiä on kuvailtu taidokkaaksi ja vaativaksi opettajaksi, sekä "turkkilaisen identiteetin" puolestapuhujaksi. Hän oli tataarien oman koulun perustamisessa merkittävä tekijä. Lappeenrannassa vuonna 1929 pidetyssä juhlassa, Idris totesi mm. seuraavasti: "Asumme kulttuurimaassa ja sivistyksen kehdossa. On häpeäksi, että tähän maahan ei ole saatu aikaan turkkilaista koulua. Koulua, jossa yhteisömme voisi kohottaa sivistystään." Laajalti kyseisen puheen inspiroimana, juhlassa olleet ryhtyivät toimeen ja heti seuraavana vuonna Suomen valtioneuvosto hyväksyi turkkilais-suomalaisen kansakoulun perustamisen.

Vuosien 1930 ja 1931 kesät Idris toimi opettajana Narvassa. Tämän jälkeen, hän matkusti takaisin Saksaan, jossa natsihallitus käytti omaksi hyödykseen hänen laajaa kielitaitoa. Hän sai tehtäväkseen muun muassa kääntää Taisteluni persian kielelle. Idris sai töitä Saksan ulkoministeriön poliittisen osaston itämaiden jaostossa (das Orientreferat der Politischen Abteilung des Auswertigen Amts), jossa hän toimitti kansallissosialistista propagandaa. Idris sekä arabinationalisti Amin al-Husseini olivat molemmat väitetysti tunnettuja "islamilaisesta anti-semitististä". Idrisin on kuitenkin myös sanottu pitäneen islamin lisäksi niin kristinuskoa kuin juutalaisuutta yksinä "jumalan alkuperäisistä ilmestyksistä".Islam In West Deutchland, s. 14. Kun toinen maailmansota päättyi, Idris matkusti Saudi-Arabiaan.Tervonen, Miikka & Leinonen Johanna (toim.): Vähemmistöt muuttajina - Näkökulmia suomalaisen muuttoliikehistorian moninaisuuteen. Painosalama Oy, Turku 2021. . (s. 89)

Idris palasi Suomeen 1940- ja 1950-luvuilla, kun hän vieraili Tampereella useita kertoja. Vierailujen aikana tataarien järjestämissä tilaisuuksissa esitettiin aina hänen lempilaulua nimeltä "Mahbüs şahzade", jonka on tulkittu muistuttaneen häntä sotavankileiriajoista. 

Idris kuoli Saudi-Arabiassa. Hänet haudattiin Müncheniin, jossa hänen lapsensa asuivat.

Alimcan Idrisin vaimo oli Şemselbenat Idris (Şämsebänat). Heidän lapsensa olivat pojat Urhan (Orhan, 1929–2007) ja Ildar (1925–2005) sekä tytär Gölnar. (1927–1998). Poika Orhan Sadik-Khan asettui Yhdysvaltoihin. Hänen tyttärensä Janette Sadik-Khan on toiminut Michael Bloombergin neuvonantajana.

 Versioita nimestä 
Ğälimcan Cäğfär ulı İdrisi, Ğalimcan İdris, Galimdžan Idris, Alimjan Idris, Alimcan Idris,  Alimdžan Idris, Alimdzhan Idris, Alimdschan,  Alim Can İdris, Alim Idris, Alim al-Idris, Alim Idrîsî.

 Lähteet 

Kirjallisuutta
  Ingvar Svanberg and David Westerlund: Muslim Tatar Minorities in the Baltic Sea Region. 2016.  / .
  Gerdien Jonker: On the Margins - Jews and Muslims in Interwar Berlin. 2020.  / .
  Gerdien Jonker: The Ahmadiyya Quest for Religious Progress. 2016.  / .

 Aiheesta muualla 
 Ğalimcan İdrisi

Luokka:Islamilaiset teologit
Luokka:Venäläiset opettajat
Luokka:Venäläiset toimittajat
Luokka:Vuonna 1887 syntyneet
Luokka:Vuonna 1959 kuolleet
Luokka:Tataarit