Etujärvi

Etujärvi on Uudellamaalla Askolassa kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi. Etäisyys Helsingistä on 54 kilometriä koilliseen ja Porvoosta 16 kilometriä pohjoiseen.

 Maantietoa 
Etujärvi on muodoltaan soikiomainen, 650 metriä pitkä, 350 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Se on aikoinaan muodostunut kallioisen mäkien väliseen painaumaan yhdessä Takajärven kanssa, muodostaen silloin yhtenäisen järven. Järviä erottaa nykyään 100-metrinen alava kannas. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä. Pohjois- ja etelärannat ovat alavaa suomaata, joka on paikoitellen avosuota. Rannat ovat muuten puoliksi metsämaata ja peltomaata. Asutus sijaitsee mäkien rinteillä tai peltojen takana. Askolan kirkonkylä sijaitsee järven eteläpuolella ja siihen liittyvä Kairasrinteen asuinalue ulottuu kaakkoisrantaan asti. Muualla on viisi kiinteästi asuttua tilaa ja pari vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet järven länsipuolelta ohittavalta yhdystieltä 11815, itärannikon kylätieltä ja kylän raitilta.

 Vesistösuhteet 
Etujärvi sijaitsee Porvoonjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 18) Porvoonjoen keskiosan alueella (18.02), jonka Vakkolan alueeseen (18.021) järvi kuuluu. Järveen on johdettu lyhyitä pelto- ja metsäojia sekä ojat Takajärvestä. Sen laskuoja alkaa etelärannasta ja oja yhtyy Askolan kohdalla Porvoonjokeen Linnankosken alapuolelle. Järven vedenpinnan korkeus on 39,7 metriä mpy (N2000).

 Historiaa 
Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön sulaessa päältä pois, jäivät Etu- ja Takajärvi aluksi vedenpinnan alapuolelle. Sieltä ne kohosivat vedenpinnan yläpuolelle maankohoamisen seurauksena kuroutuen Itämeren Ancylus-vaiheesta omaksi järvekseen noin  sitten. Järveä on tutkittu vuonna 2003 pohjakairauksin. Tutkimuksen mukaan järvi ei ollut pitkäikäinen, sillä pienen valuma-alueensa takia se kuivui nopeasti kahdeksi pieneksi lammeksi. Pohjoisempi lampi, eli Muinais-Takajärvi, pysyi vesialueena pitkään ja siinä kasvoi muun muassa sedimenttinäytteissä esiintynyttä vesipähkinää. Lopulta lampi kasvoi umpeen noin . Muinais-Etujärven kehitys on ollut samankaltainen. Vasta  sitten, subaltlanttisen ilmaston lisääntyvien sateiden vuoksi, lampiin alkoi kertyä taas vettä ja niiden vedenpinta alkoi kohota. Vedenpinnat nousivat lopulta niin, että lammet yhtyivät Nalkkilanjärveksi, joka alkoi purkautua ojaa pitkin etelään päin. On myös mahdollista, että Porvoonjoen uoma, tai suuhaara, olisi virrannut lyhyen aikaa järven kautta pohjoisesta etelään. 

Porvoonjoen valuma-alueella sijaitsee kahdeksan järveä, joiden vedenpintaa on aikoinaan laskettu. Etu- ja Takajärvet ovat syntyneet, kun vuonna 1912 julkaistussa Lahden seudun taloudellisessa kartassa vielä näkyvän ”Nalkkilanjärven” vedenpintaa olisi kartan julkaisemisen jälkeen laskettu metrin verran . Silloin järvi katkesi keskellä sijainneen saaren kohdalta, jolloin saari muodosti järviä erottavan kannaksen. Vuosina 1855–1856 julkaistussa Kalmbergin kartastossa järven ympärillä levittäytyi ”Nalckila by”, jossa oli  kahdeksan taloa. Ne muodostivat yhteensä 14 manttaalin kokonaisuuden. Myöhemmin, kuten taloudellisessa kartassa näkyy, on lähes kaikki rannat raivattu pelto- tai niittymaiksi. Etu- ja Takajärvi muuttuivat 1940-luvulta alkaen lievästi rehevöityviksi järviksi ja rehevöityminen kiihtyi 1960–1970-luvuilla.

Vuoden 1963 peruskartassa on järvenlaskussa muodostunut kannas asutettu. Jäppilän talolle johtavan tien varteen ja itärantaan on alkanut kehittyä Kairasrinteen asuinaluetta. Se saa jatkoa vasta 1980-luvun puolivälin jälkeen.

 Lähteet 

Luokka:Askolan järvet
Luokka:Porvoonjoen keskiosan alue