Emmi Murto

Inga Emilia (Emmi) Murto (o.s. Wirtzen, 17. heinäkuuta 1878 Turku – 17. joulukuuta 1966) oli suomalainen työväenliikkeen vaikuttaja ja kunnallispoliitikko. Sisällissodan aikana hän toimi Tampereella punaisten hallinnossa ja sai sodan jälkeen valtiorikosoikeudelta kuolemantuomion ainoana naisena.

 Elämä 
 Varhaiset vuodet 
Turussa syntynyt Murto kävi tyttökoulun, jonka jälkeen hän valmistui kansakoulunopettajaksi. Murto toimi opettajana Punkalaitumella ja Jokioisissa. Solmittuaan avioliiton vuonna 1897 Murto jäi kotiäidiksi, mutta kiinnostui samalla yhteiskunnallisista asioista. Vuonna 1902 hän oli mukana perustamassa Jokioisten työväenyhdistystä. Vuonna 1905 Murto muutti puolisonsa kanssa Tampereelle ja liittyi Tampereen Työväenyhdistyksen naisosastoon. Murto toimi aktiivisesti muun muassa naisten äänioikeuden puolesta. Hän oli myös sosialidemokraattisten piiri- ja kunnallistoimikuntien jäsen.

 Sisällissota 
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Murto valittiin Tampereen työväenjärjestöjen johtavaan komiteaan. Hänet nimettiin myös työväestön edustajaksi kaupungin elintarvikelautakuntaan yhdessä Juho Peura ja Vihtori Kannon kanssa. Kesällä syntyneen elintarvikepulan aikana Murto oli perustamassa Tampereelle vähävaraisille tarkoitettuja kunnallisia keittiöitä. Marraskuun 1917 yleislakon aikana Murto valittiin vallankumouskomitean eli Tampereen Työväen Vallankumouksellisen Keskusneuvoston jäseneksi. Lakon aikana Murto vastasi muun muassa varattomille tarkoitetun ruoan jakelusta. 

Sisällissodan aikana Murto oli Tampereen työväenjärjestöjen johtavan komitean jäsen sekä kuului punakaartin muonituskomiteaan ja toimi Tampereen naiskaartin toimistopäällikkönä. Muonituskomiteassa hän vastasi muun muassa kaupungin keittiöiden toiminnasta. Murto oli myös punaisten nimittämän 15-henkisen kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi maaliskuun lopusta lähtien Tampereen kulkutautisairaalan johtajana. 

Murto vangittiin Tampereen taistelun yhteydessä 4. huhtikuuta ja sijoitettiin Tampereen vankileirille. Elokuussa hän sai valtiorikosoikeudelta kuolemantuomion. Sisällissodan aikaisen toimintansa ohella Murron todettiin olleen jo aikaisemmin Tampereen pahimpia ”kiihottajia”. Martta Keltamäen muistelmien mukaan hänen syykseen luettiin myös Hanna Malmin Keskustorilla pitämä kiihotuspuhe, jonka pitäjänä Murtoa erehdyksessä pidettiin. Murto oli valtiorikosoikeuden langettamien 555 kuolemaantuomion joukossa ainoa nainen. Asianajaja Väinö Hakkila onnistui kuitenkin viivyttämään tuomion täytäntöönpanoa, ja lopulta valtiorikosylioikeus muutti rangaistuksen 12 vuoden kuritushuonetuomioksi, josta Murto vapautettiin armahduslakien nojalla huhtikuussa 1920. 

 Sodan jälkeen 
Vapautumisensa jälkeen Murto oli jonkin aikaa mukana Suomen Sosialistisen Työväenpuolueen toiminnassa, kunnes palasi 1924 SDP:n riveihin. Hän oli pitkäaikainen Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen ja hoiti useita luottamustehtäviä. Hän toimi muun muassa Tampereen tyttöjen ammattikoulun johtokunnan puheenjohtajana sekä kuului Osuusliike Voiman hallintoneuvostoon. Murron harrastuksiin kuului esperanto ja vuonna 1921 hän oli perustamassa Tampereen Työväen Esperantoseura Antaŭenia. 

 Yksityiselämä 
Murron puoliso oli kansanedustaja Emil Murto, jonka kanssa hän avioitui vuonna 1897. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Heidän poikansa Eino Eemil Murto (s. 1899) opiskeli klassillisessa lyseossa ja toimi sisällissodan aikana kansliatehtävissä Tampereen punakaartin piiriesikunnassa. Hän sai 10 vuoden kuritushuonetuomion.

 Lähteet 

Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Luokka:Tampereen kaupunginvaltuutetut
Luokka:Suomen sisällissodan punaiset
Luokka:Vuonna 1878 syntyneet
Luokka:Vuonna 1966 kuolleet