Elise Polko

Emilie Charlotte Elise Polko, o.s. Vogel (31. tammikuuta 1823 Leipzig tai Schloß Wackerbarthin linna eli Wackerbarthsruhe, Radebeul, Dresden, Saksin kuningaskunta  – 15. toukokuuta 1899 München, Saksan keisarikunta) oli saksalainen kirjailija ja opperalaulaja.  

Hänen syntymävuottaan (ja syntymäpaikkaansa?) on muuteltu usein, hänen veljensä Hermann Carl Vogelin mukaan, Elise Polkon omasta tahdosta.

 Suku ja koulutus 
Elisen vanhemmat olivat rehtori Karl Christoph Vogel ja Amalie Lang, hän oli heidän vanhin lapsensa. Yhdessä appensa Carl Langin kanssa hän johti vuonna 1816 Wackerbarths Ruh'in linnaan perustettua kuuluisaa poikien sisäoppilaitosta Lang’schen Erziehungsinstitut (Langin kasvatusinstituutti). Karl Vogel joutui sulkemaan oppilaitoksen vuonna 1823. Tämän jälkeen hän opetti Torgaun kaupunginkouluissa Leipzigin lähellä. Vuonna 1824 perhe muutti Krefeldiin, jossa isä johti Höhere Stadtschulea (myöhemmin Realgymnasium) lukiota vuoteen 1832 asti. 

Hän sai varhaiskasvatuksensa ja musiikillisen koulutuksensa isältään 9-vuotiaaksi asti. Kun isä nimitettiin uudelleenorganisoimaan ja johtamaan Leipzigin yleistä julkista koulua vuonna 1832 perhe muutti Leipzigiin. Leipzigissa Elise jatkoi opintojaan ottamalla musiikkitunteja musiikinjohtaja Christian August Pohlenzilta ja laulutunteja professori Friedrich Böhmeltä. Jo ​17-vuotiaana hän esiintyi menestyksekkäästi konserttilaulajana. 

Hänen nuorempi veljensä Eduard Vogel (1829–1856) perheen viidenneksi vanhin lapsi, tuli tunnetuksi tähtitieteilijänä ja Afrikan-tutkijana, hänet teloitettiin vuonna 1856 Wadein sulttaanikunnassa Tšadjärven itäpuolella paikallisen hallitsijan määräyksestä. Nuorimmasta veljestä Hermann Carl Vogelista (1841–1907) tuli tähtitieteilijä ja Potsdamin yliopiston astrofysiikan observatorion johtaja.

 Musiikki-ura 
Elise Vogel kuului Felix Mendelssohn Bartholdyn ystäväpiiriin; Mendelssohnin sisar Fanny Hensel otti hänet luokseen. Tähän piiriin kuuluivat myös Jenny Lind, Wilhelmine Schröder-Devrient ja Rahel Varnhagen von Ense. Polkon ääni ja lahjakkuus herättivät Mendelssohnin kiinnostuksen, ja tämä kannusti sekä edisti hänen ja Livia Fregen uraa. Mendelssohnin hänen vanhemmilleen antamien neuvojen ja Mendelsohnin mentoroinnin ja suojeluksen avulla hän kouluttautui laulajaksi (mezzosopraano). Hän esiintyi ensimmäisen kerran julkisesti laulajana 18. lokakuuta 1845 Leipzigin Gewandhausissa.  

Hän esiintyi ensi kerran menestyksekkäästi vuonna 1847 Frankfurt am Mainin Alte Operissa Paminan ja Zerlinan rooleissa opperassa Taikahuilu. Joulukuussa 1847 hän matkusti Pariisiin jatkamaan lauluopintojaan baritoni Manuel Garcían johdolla. Helmikuun vallankumouksen puhjettua vuonna 1848 Ranskassa hän palasi Saksaan ja paluumatkalla tapasi tulevan aviomiehensä, Köln-Mindenin rautatieinsinööri Eduard Polkon.
pienoiskuva|Elise Polko, käyntikorttikuva albumissa, n. 1855-1870
Elise Vogelin suunnitelmat tehdä oopperalaulajan karriääri estivät muuttuneet perheolosuhteet. Hän palasi vuonna 1848 Leipzigiin ja esiintyi viimeisen kerran tilauskonsertissa Leipzigin Gewandhausin konserttisalissa 24. helmikuuta 1848. 

Vuonna 1849 hän luopui laulajanurasta ja meni kesäkuussa naimisiin rautatieinsinööri Eduard Polkon (k. 1887) kanssa, joka oli myöhemmin Köln-Mindenin rautatieyhtiön rautatiejohtajan. Tästä lähtien hän omistautui kirjoittamiselle.
pienoiskuva|Elise Polko valokuvattuna 1891

 Avioliitto 
Elise Polko asui aviomiehensä kanssa Duisburgissa noin vuosina 1851–1852, noin 25 vuotta Mindenissä Westfalenissa, josta he muuttivat rautatieasemalla sijaitsevaan asuntoon, vuodesta 1877 Wetzlarissa ja vuonna 1880 Kölnin esikaupunki Deutzissa. Hän hoiti vuonna 1882 parantumattomasti sairasta, ainoaa poikaansa Walteria, joka palasi takaisin vanhempiensa luokse sairautensa pahetessa. Helmikuussa 1887, pian parantumattomasti sairaan poikansa Walterin kuoleman jälkeen myös hänen aviomiehensä kuoli 5. helmikuuta jättäen jälkeensä velkoja. Lisäksi hänen miehensä ei ollut sisällyttänyt vaimoaan eläkevakuutukseen rautatieyhtiön kansallistamisen yhteydessä. 

Joten hänen oli elätettävä perhettään. Aluksi hän asui Hannoverissa, josta hänen oli jälleen lähdettävä terveydellisistä syistä, vuodesta 1891 lähtien Wiesbadenissa, josta hän muutti Frankfurtiin vuonna 1895 taloudellisista syistä, ja lopulta hän asui Münchenissä vuodesta 1898 alkaen. Hän sai pienen eläkkeen armosta, ansaitsi elantonsa kirjoittamalla ja ottamalla luokseen enimmäkseen vanhempia vuokralaisia, kuten jonkin aikaa runoilija Theodor Stormin nuoren tyttären, ja antoi laulutunteja. Marianne Rhodius tuki häntä taloudellisin lahjoituksin ja lainoin sekä jätti Krefeldin kaupungille 1,8 miljoonaa markan säätiön lukuisten testamenttien lisäksi. 

Kesällä 1898 Elise Polko kaatui niin pahasti Schlierseessä, että kuoli 76-vuotiaana onnettomuuden seurauksiin toukokuussa 1899 Münchenissä sisarensa Julie Dohmken talossa.

 Kirjallinen ura 
Hänen intomieliset kuvauksena tunnetuista muusikoista, taiteilijoista ja runoilijoista saivat paljon suosiota. Lisäksi hän julkaisi romaaneja, novelleja, kertomuksia lapsille ja antologioita.Polko, Elise, Nordisk familjebok 1915 

Hänen Musikalische Märchen (1852) käännettiin englanniksi, kuten myös muut hänen kirjansa. Hän julkaisi teokset Ein Frauenleben (1854), Erinnerungen an Felix Mendelssohn Bartholdy (1868), Aus dem Jahre 1870, Conversations (1872), Neues Märchenbuch (1884) jne.

Teokset
 Musikalische märchen, phantasien und skizzen, 1852–1876
 Aus der künstlerwelt, 1858–1863
 Unsere pilgerfahrt von der kinderstube bis zum eignen herd, 1872
 Künstlermärchen 1879
 Bedeutende Menschen, Porträtskizzen, Lebenserinnerungen 1895
 Meister der tonkunst, 1897

Suomennettu teos
 Soitannollisia satuja ja jutelmia 1. suom. Ferd. Ahlman, Helsinki: Edlund 1880. Projekt Gutenbergissa

 Lähteet 

Aiheesta muualla

Luokka:Saksalaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1823 syntyneet
Luokka:Vuonna 1899 kuolleet
Luokka:Saksalaiset laulajat