Totuus kiihottaa

Totuus kiihottaa. Filosofinen tutkimus vasemmistopopulistisen valtamedian tieto- ja totuuskriisistä on suomalaisen filosofin Jukka Hankamäen kirja vuodelta 2020. Sen julkaisi perussuomalaista puoluetta lähellä oleva ajatushautomo Suomen Perusta.

Hankamäki arvostelee tiedeyhteisöä ja ”valtamediaa” vasemmistolaisesta populismista. Hänen  mukaansa ne peittelevät itselleen epämieluisia tosiasioita, mikä on luonut tilausta MV-lehden kaltaiselle vastamedialle. Median jakautumisen perussyynä Hankamäki pitää suomalaisen yhteiskunnan halkeamaa, jonka syiksi hän mainitsee sananvapautta rajoittavan lainsäädännön, epäonnistuneen maahanmuuttopolitiikan sekä Euroopan unionin keskittämispolitiikan. Hankamäen mukaan vihapuhe ei ole ensisijainen ongelma, vaan tärkeämpää olisi pohtia, miksi ihmiset ovat tulleet vihaisiksi.

Totuus kiihottaa sai tiedotusvälineissä kielteisen vastaanoton. Erityisesti sen naisvihamielisiksi ja seksuaalisen ahdistelun puolusteluksi tulkitut kannanotot herättivät pahennusta. Muita kritiikin aiheita olivat teoksen väitetyt asiavirheet, epätieteellisyys, rasismi ja ylipituus. Myönteisemmissä arvioissa huomautettiin, että kohutuimmat näkemykset edustavat verrattain pientä osaa koko kirjasta eivätkä varsinaisesti liity sen pääaiheeseen eli tiedotusvälineiden väitettyyn puolueellisuuteen.

Kohun noustua perussuomalaisten puoluejohto irtisanoutui kirjasta, ja puolueen puheenjohtaja Jussi Halla-aho totesi sen julkaisemisen virheeksi. Opetus- ja kulttuuriministeriö ilmoitti lisäksi perivänsä Suomen Perustalta takaisin kirjaan käytetyn valtionavustuksen arvioidun määrän. Kohun vuoksi Suomen perusta keskeytti kirjan julkaisemisen, eikä se enää ole saatavilla ajatuspajan verkkosivuilla.

Hankamäki itse julkaisi vuonna 2022 kirjan saamasta vastaanotosta tutkimuksen Pavlovin koirat, jossa hän vastaa kohtaamaansa kritiikkiin ja kiistää kirjansa olevan naisvihamielinen tai rasistinen. Vastineen mukaan Totuus kiihottaa ei puolusta tai vähättele seksuaalirikoksia vaan arvostelee niistä käytyä julkista keskustelua. Hankamäen mukaan tutkimukseksi tarkoitettua kirjaa käsiteltiin viestimissä puoluepoliittisena kannanottona, mikä oli hänen mukaansa virheellistä.

 Teoksen sisältö 

 Lajityyppi ja metodologia 

Kirjoittaja Jukka Hankamäki on koulutukseltaan filosofian ja valtiotieteiden tohtori. Hän sanoo teostaan tieteelliseksi mediatutkimukseksi, jonka aineisto koostuu vuosien 2005–2020 välillä valtavirtamediassa ilmestyneestä juttuaineksesta. Menetelmikseen Hankamäki nimeää diskurssianalyysin,Hankamäki 2020, s. 198. sosiaalipsykologisen väitöskirjansa vuorovaikutusteorian ja teoksessaan Dialoginen filosofia kehittelemänsä keskustelumenetelmän.Hankamäki 2020, s. 20. 

Aineistona ovat esimerkiksi Turun terrori-iskua, translainsäädännön uudistamista, Suostumus2018-aloitetta, Me Too -kampanjaa ja koululaisten ilmastolakkoilua koskeva lehtikirjoittelu.Hankamäki 2020, s. 235 jss. Kirjassa on 420 sivua ja 821 lähdeviitettä, ja se jakautuu kolmeen osaan: ”Tilanne ja teoria”, ”Todistelu ja tulkinta” sekä ”Merkitys medialle, tieteelle ja informaatioteorialle”.Hankamäki 2020. Hankamäen mukaan hänen jäsenyytensä perussuomalaisissa ei ole vaikuttanut teoksen sisältöön.

 Median kritiikki 

Hankamäki väittää ruotsalaiselta viestinnän professorilta Jesper Strömbäckiltä peräisin olevaan medioitumisteoriaan tukeutuen, että poliitikkojen riippuvuus median suosiosta on siirtänyt poliittista valtaa toimittajille.Hankamäki 2020, s. 123. Hänen mukaansa sama ilmiö toistuu tiedepolitiikassa: toimittajat ”orkestroivat” mediajulkisuutta puhuttamalla tieteilijöitä valikoidusti, mistä syntyy puolueellista agendajournalismia. Samalla tieteilijät ovat alkaneet myötäillä tiedotusvälineiden näkemyksiä, mikä synnyttää tarkoitushakuista tutkimusta, hän katsoo.Hankamäki 2020, s. 129, 370 jss.

Teoksen mukaan journalismi on jakaantunut ”vihervasemmistolais-feministiseen ja oikeistoliberaaliin” perinnemediaan sekä ”kansallista etua tavoittelevaan” uusmediaan. Näistä ensin mainittu on hänen mukaansa tunteellinen ja idealistinen, jälkimmäinen realistinen ja rationaalinen,Hankamäki 2020, s. 28. ja taustalla vaikuttaa yhteiskunnan jakaantuminen liberaaliin ja konservatiiviseen väestönosaan.Hankamäki 2020, s. 28. Poliittista valtavirtaa kannattavat tiedotusvälineet eivät Hankamäen mukaan edes voisi olla totuudellisia, koska ”valhe, suodattaminen ja sensuuri” kuuluvat valtaan määritelmällisesti.Hankamäki 2020, s. 393 jss.

Hankamäen mediakritiikki kohdistuu varsinkin Helsingin Sanomiin ja Yleisradioon. Hankamäki katsoo toimittajien roolin muuttuneen tiedon välittäjistä valmiiden tulkintojen esittäjiksi.Hankamäki 2020, s. 29. Objektiivisten tosiasioiden sijaan viestimet kertovat tunteisiin vetoavia tarinoita yksittäisistä henkilöistä ja heidän subjektiivisista kokemuksistaan. Tosiasiat säästetään ”kainalojuttuihin” tai ”faktanurkkiin”. Hankamäen mukaan totuuden jälkeistä aikaa ovat äänekkäimmin kritisoineet sosiaalista konstruktionismia kannattavat jälkimodernistit,Hankamäki 2020, s. 30–31. jotka ristiriitaisesti itse samalla kiistävät objektiivisen totuuden olemassaolon.Hankamäki 2020, s. 30–31, 59–60.

Koska toimittajat ovat Hankamäen mielestä etääntyneet arkitodellisuudesta, ovat kansalaisten mielipiteet päässeet paremmin esiin sosiaalisessa mediassa, jota koskeva sensuroiminen tosin antaa vääristyneen kuvan siitä, mitä todellisuudessa ajatellaan. Lehtien tilaajakato ja talousahdinko eivät Hankamäen mukaan johdu digitalisoitumisesta,Hankamäki 2020, s. 128. vaan ongelmana on viestinnän sisältö, mikä on luonut tilauksen MV-lehden kaltaisille julkaisuille.Hankamäki 2020, s. 86–88, 98, 128. Valtavirran tiedotusvälineiden ja vaihtoehtoisen kansalaisjournalismin välinen kilpailu on Hankamäen mukaan merkki yhteiskunnan legitimiteetin kriisistä, jonka aiheuttajaksi hän osoittaa maahanmuuton tuottaman eripuran ja EU-jäsenyydestä johtuvan keskittämispolitiikan.

 Yliopistolaitoksen kritiikki 

Hankamäen mukaan feminismi on politisoinut yliopistolaitosta ja lietsoo ihmisten välisiä ristiriitoja intersektionaalisuuden ja identiteettipolitiikan varjolla.Hankamäki 2020, s. 228–279. Hankamäki arvioi, että poliittinen korrektius ja ”turvallisten tilojen” politiikka ovat hävittämässä sananvapauden yliopistokampuksilta.Hankamäki 2020, s. 370–371. Tiedon ja totuuden sijasta yliopistoväki on nykyään kiinnostuneempi poliittisista päämääristä, kuten tasa-arvosta ja oikeudenmukaisuudesta, ja alalle hakeudutaan maailman parantamiseksi.Hankamäki 2020, s. 16. Tämä luo sosiaaliseen paineen liittyä hyvyyden edustajiin ja kieltää omassa toiminnassa mahdollisesti vallitseva pahuus.Hankamäki 2020, s. 383. Hankamäen mielestä oman poliittisuuden avoin tunnustaminen ei vapauta tutkijoita ja toimittajia sitoumuksistaan.Hankamäki 2020, s. 332.

Esimerkkitapauksina Hankamäki käsittelee Turun yliopiston sukupuolen tutkimuksen oppiaineessa koettuja kiistojaHankamäki 2020, s. 374–377. ja filosofi Peter Boghossianin (ym.) kokeilua, jolla hän sai julkaistuksi tieteellisissä lehdissä suuren määrän parodisessa tarkoituksessa kirjoitettuja artikkeleita, jotka myötäilivät lehtien toimituskunnilla olevia näkemyksiä.Hankamäki 2020, s. 377–380. Myös tiedotusvälineillä on Hankamäen mukaan feministinen ideologia, jonka kyseenalaistamisesta jaellaan sosiaalisia rangaistuksia.Hankamäki 2020, s. 260–265.

 Poliittiset kannanotot 

Hankamäen määritelmässä populismin tunnusmerkkejä ovat asiasisällön korvautuminen karismaattisilla auktoriteettihahmoilla sekä valmius sanoa mitä tahansa, mikä tuo kannatusta. Hänen mukaansa perussuomalaiset ei ole populistinen puolue, vaan sillä on selkeä poliittinen linja, josta se ei tingi pelkän suosion tavoittelun vuoksi. Populistiseksi leimattua elitisminvastaisuutta ja suorapuheisuutta Hankamäki pitää demokratian tunnusmerkkeinä.Hankamäki 2020, s. 193–194. Aidosti populistinen on sen sijaan vasemmalle kallistuva valtavirtamedia.Hankamäki 2020, s. 137, 200–201, 203, 221, 385–386.

Hankamäen mukaan vihapuhe ei ole ensisijainen ongelma, vaan tärkeämpää olisi pohtia, miksi ihmiset ovat tulleet vihaisiksi.Hankamäki 2020, s. 356–357 jss. Hän pitää epätodennäköisenä, että tukahdutetut näkemykset olisivat vähemmän vaarallisia kuin julki lausutut,Hankamäki 2020, s. 361–362 jss. ja katsoo, ettei yhteiskunnallista totuutta voida tavoitella tilanteissa, joita varjostaa rangaistusten uhka. Hankamäki puolustaa sananvapautta julkisen vallan rajoitustoimilta ja viestimien itsesensuurilta. Uskonrauhan rikkomisen ja kansanryhmää vastaan kiihottamisen kaltaiset lait Hankamäki näkee vastaanottajien yrityksinä päättää viestien merkityksistä tai haluna projisoida oma suuttumus viestin lähettäjän ominaisuudeksi.Hankamäki 2020, s. 165–192, 358–366 jss.

Hänen mielestään vihapuhetta ja maalittamista ei pitäisi kriminalisoida, sillä ne ovat epätarkkoja käsitteitä, poliittiset aggressiot voivat olla myös perusteltuja, ja olisi valheellista, jos arvostelun kohteita ei saisi nimetä.Hankamäki 2020, s. 188–191, 356, 364–365.

 Naiset ja seksuaalisuus 

Hankamäki arvostelee feminismiä, jonka hän katsoo tuomitsevan ihmisen luontaisen seksuaalivietin. ”Seksuaaliseksi ahdisteluksi” kutsuttu toiminta on Hankamäen mukaan tosiasiassa luonnollista sovinnaisuusrajojen koettelua, joka ei aiheuta konflikteja vaan laukaisee niitä.Hankamäki 2020, s. 255–253. Hankamäen mukaan naiset eivät vastaa seksuaalisiin aloitteisiin myöntävästi, koska se siirtäisi vastuun pois mieheltä, jolloin nainen ei voisi jälkeenpäin lavastaa yhteisymmärryksessä tapahtuvaa yhdyntää raiskaukseksi.Hankamäki 2020, s. 241. Avioliiton sisäisen raiskauksen kriminalisointi on Hankamäen mielestä ”vastoin avioliiton ideaa”,Hankamäki 2020, s. 251. eikä ”täysivaltaisten ihmisten seksuaalisesta kanssakäymisestä pitäisi olla valitusoikeutta.”Hankamäki 2020, s. 250–251.

Hankamäki viittaa muun muassa Henry Laasasen keskustelua herättäneeseen kirjaan Naisten seksuaalinen valta vuodelta 2008. Hankamäen mukaan ”seksiä säännöstelemällä naiset pyrkivät luomaan itselleen valtaa, kun taas miesten kiinnostus heitä kohtaan ei kerro vallasta vaan vallan puutteesta, jota säätelemällä naiset pidättävät vallan itselleen naisten ja miesten välisissä epätasapainoisissa vaihtosuhteissa”.

Hankamäki esittää, että osa naisista on pariutunut ulkomaalaisten kanssa kostaakseen suomalaiselle yhteiskunnalle. ”Rajat ylittävillä pariutumisellaan he ovat muokanneet kansamme geeniperintöä tavalla, joka on rikkonut biologisen rodun, etnisesti määriteltävissä olevan kansan, valtio-opillisesti jäsenneltävissä olevan kansakunnan, juridisen kansalaisuuden ja valtiofilosofisesti voimassa olevan kansallisvaltion välisen ekvivalenssin sekä korrelatiivisen ja luottamuksellisen suhteen.”

Hankamäki selittää kahtiajakojen takana olevaa ongelmaa sosiaalisen vaihdon teorioilla ja pitää ristiriitojen esiinnousua seurauksena huonosta maahanmuuttopolitiikasta, joka on johtanut sukupuoliedustuksen epätasapainoon pariutumismarkkinoilla. Tämän seurauksena Suomeen on tullut suuri joukko turhautuneita, aggressiivisia ja huonosti yhteiskuntaan integroituneita nuoria miehiä, jotka ovat ajautuneet konfliktiin työttömyydestä ja toimeentulo-ongelmista kärsivien kantasuomalaisten miesten kanssa.Hankamäki 2020, s. 262.

Hankamäen mukaan feministit pyrkivät esiintymään seksuaalisen vapaamielisyyden nimissä mutta tuottavat tahattomasti myös ahdasmielisyyttä suosimalla maahanmuuttoa, joka on johtanut normien kiristämistä vaativiin seksuaalirikoksiin.Hankamäki 2020, s. 240–242; luku 11.3: ”Suostumushankkeen mediakäsittely ja ’liberaalit’ naiset”.

 Kirjoitusprosessi ja julkaisu 

Perussuomalaista puoluetta lähellä oleva ajatuspaja Suomen Perusta palkkasi Hankamäen mediaprojektiin vuodeksi syyskuusta 2018 alkaen. Hänelle maksettiin 1 800 euroa palkkatukea syys–joulukuulta eli yhteensä 7 200 euroa. Syksyllä 2019 Hankamäki sai ajatuspajan vakituisilta työntekijöiltä palautetta ja häntä neuvottiin poistamaan alatyyliset kohdat, mitä Hankamäki ei Matias Turkkilan mukaan tehnyt. Hankamäki on kuitenkin kertonut noudattaneensa toiveita poistoista ja sisällyttäneensä Totuus kiihottaa -kirjaan enemmän esilukijoiden näkemyksiä kuin olisi ollut tarpeen.Hankamäki 2022, s. 50–52. Suomen Perustan uudeksi toiminnanjohtajaksi tuli vuoden 2020 alusta Marko Hamilo, joka luki kirjan ennen sen julkaisua.

Totuus kiihottaa julkistettiin perussuomalaisten järjestämässä tiedotustilaisuudessa 8. kesäkuuta 2020. Tilaisuudessa puhuivat Hankamäki, Hamilo sekä puolueen puheenjohtaja Jussi Halla-aho. Teos oli ilmaiseksi ladattavissa ajatuspajan verkkosivuilta. Otteita kirjasta alkoi levitä sosiaalisessa mediassa pian sen julkaisun jälkeen,, minkä jälkeen asiasta uutisoivat myös lehdet. Erityisesti teoksen naisvihamielisiksi tulkitut ja seksuaalisen ahdistelun puolusteluksi tulkitut kohdat herättivät kohua, jolloin perussuomalaisten puoluejohto irtisanoutui teoksesta.

Suomen Perusta keskeytti kirjan julkaisun 10. kesäkuuta ja otti sen pois verkkosivuiltaan. Kesäkuussa 2020 arkistoitu PDF-tiedosto on kuitenkin saatavilla Internet Archive -verkkosivulla. Julkistamistilaisuudessa Hankamäki esitteli pehmeäkantista painettua kopiota kirjasta. Myynnissä painettu versio ei kuitenkaan ole ollut.

 Vastaanotto 

 Julkinen keskustelu 

Teoksen vastaanotto tiedotusvälineissä oli erittäin kielteinen. Teosta kommentoineiden media- ja politiikkatutkijoiden mukaan kyseessä ei ole tieteellinen tutkimus vaan poliittinen kiistakirjoitus. Heidän mukaansa Hankamäki ei käytä vakiintuneita tieteellisiä menetelmiä eikä pyri kyseenalaistamaan omia ennakko-oletuksiaan. Myöskään lennokas kirjallinen tyyli ei vastaa tieteellistä käytäntöä. Perussuomalaisten Matias Turkkilan mukaan teoksen monet osuudet ovat alatyylisiä ja täysin asiattomia. Sanat ’feminismi’ ja ’feministit’ esiintyvät teoksessa 251 kertaa, sana ’vihervasemmisto’ 233 kertaa ja ’kommunismi’ 80 kertaa.

Helsingin Sanomien Juho Typpö kirjoitti, että Totuus kiihottaa ”sisältää suurimmaksi osaksi perussuomalaisten ja muiden oikeistopopulistien jo tutuksi tullutta ’mediakritiikkiä’.” Uutena ja yllättävänä piirteenä hän piti kirjan naisvihamielistä sisältöä. Ylen artikkelissa Hankamäen katsottiin vähättelevän seksuaalista häirintää. MTV Uutisten Eeva Lehtimäki piti Hankamäen huolta ihmisrotujen sekoittumisesta rasistisena. Kansan Uutiset piti ristiriitaisena tapaa, jolla perussuomalaiset politikoivat maahanmuuttajien Oulussa 2018 tekemillä seksirikoksilla, mutta samalla puoluetta lähellä oleva ajatuspaja julkaisee kirjan, jossa hyväksikäytön uhreiksi joutuneita naisia ja tyttöjä syyllistetään tapahtuneesta. Myös pääministeri Sanna Marin otti kohuun kantaa, joskaan ei maininnut Hankamäkeä tai kirjaa nimeltä: ”Rasismi, naisviha ja syrjintä eivät kuulu sivistyneeseen yhteiskuntaan. Ihmisyyttä on puolustettava sinnikkäästi. Jokaisen äänellä on merkitystä.”

 Kirja-arvioita 

Journalistiikan tutkija Pasi Kivioja katsoi, että teos antaa tarkoittamattaan kuvan siitä, miten ”yhteiskuntaa ja mediaa parhaillaan polarisoidaan tietoisesti kärjistämällä ja demonisoimalla viholliseksi tarkoituksenmukaisia tahoja.” Kivioja kritisoi kirjassa käytettyjä tutkimusmenetelmiä ja kirjaan sisältyviä asiavirheitä. Hänen mukaansa Hankamäellä ei ole minkäänlaista tieteellistä metodia eikä hän myöskään harjoita omaan kokemukseensa perustuvan havainnoinnin kriittistä itsearviointia:

Politiikan tutkija Emilia Palonen kommentoi Helsingin Sanomille, että Totuus kiihottaa jakaa ”laitapopulistien” tapaan ihmiset ”meihin” ja ”muihin”. Tämän kirja saavuttaa ”vääristelyn, syyttelyn, katkeruuden ja vihapuheen keinoin”. Teoksessa vahva naisviha yhdistyy median ja tieteen kritiikkiin. Palosen mukaan kirjaa on vaikea arvioida tieteellisin kriteerein, koska se on ”blogiteksteistä koottu lähdeviitteinen pamfletti, joka sisältää perättömiä ja tarkoitushakuisia väitteitä”.

Sisällön ohella teosta kritisoitiin liiallisesta pituudesta. Timo Hännikäinen arvioi Sarastus-verkkolehdessä, että puolet lyhyempänä ja kunnollisen kustannustoimittamisen jälkeen ”kirjasta olisi todennäköisesti saanut varsin hyvän”. Nykymuodossaan se on kuitenkin ”sekava henkilökohtainen purkaus”:

Professori Timo Vihavainen suhtautui teokseen myönteisemmin. Hän huomautti, että Hankamäki on filosofian ammattilainen eikä hänen näkemyksiään siksi pitäisi ohittaa pelkällä retoriikalla.

 Perussuomalaisten reaktiot 

Kohun noustua perussuomalaisten johto irtisanoutui teoksesta ja tuomitsi Hankamäen näkemykset naisista. Puolue ei tarkasta ennakolta Suomen Perustan julkaisuja.

Jussi Halla-aho piti kirjan julkaisua virheenä ja arvioi sen vahingoittavan perussuomalaisten julkisuuskuvaa erityisesti naispuolisten kansalaisten keskuudessa. Halla-ahon mukaan puolueen kannattajilta tuli ”hyvin paljon erittäin huonoa palautetta”. Hankamäen media- ja sensuurikritiikkiä hän piti kuitenkin onnistuneena. Varapuheenjohtaja Riikka Purra luonnehti Hankamäen naisnäkemysten olevan ”silkkaa kuraa”.

Suomen Perustan aiempi toiminnanjohtaja Simo Grönroos huomautti havainneensa jo käsikirjoitusvaiheessa, että Totuus kiihottaa ”vaatisi tosi isoa kursimista”, sillä ”se oli liian kärjekäs” eikä vastannut hänen tutkimukselle asettamiaan odotuksia. Ajatuspajan varapuheenjohtaja Matias Turkkila kertoi ottavansa vastuun laadunvarmistuksen pettämisestä. Hän oli kuitenkin pettynyt siihen, ettei Hankamäki ollut oikolukijoiden suosituksista huolimatta poistanut alatyylisiä ja asiattomia kohtia. Suomen Perustan toiminnanjohtajana julkaisun aikaan toiminut Marko Hamilo sen sijaan puolusti teosta: ”Asiasisältö oli hyvin suuressa osassa kirjaa aivan täyttä timanttia”.

Hankamäki on kiistänyt, että kyse olisi naisvihasta ja on todennut kritisoineensa feminismiä, joka hänen mukaansa on käänteistä sovinismia.Hankamäki 2020, s. 271. Hän on myös todennut argumenttiensa kohdistuneen translainsäädännön uudistuksen, Me too-kampanjan ja Suostumus2018-hankkeen mediakäsittelyihin, joita hän pitää yksipuolisina. Hankamäen mukaan perussuomalaisten kielteiset kannanotot ovat pragmaattista kannatuksen tavoittelua muilta puolueilta, ja todellisuudessa suuri osa puolueen jäsenistä yhtyy hänen näkemyksiinsä.

 Suomen Perustan valtionavustuksen takaisinperintä 

Kirjan sisällön vuoksi opetus- ja kulttuuriministeriö päätti selvittää, onko julkaisu ristiriidassa ajatuspajaa koskevan valtionavustuspäätöksen kanssa. Avustuksen saajan on edistettävä tasa-arvoa ja yhdenvertaisuutta, eikä ministeri Hanna Kososen mukaan julkaisu täytä tätä velvollisuutta. Suomen Perusta keskeytti Hankamäen kirjan julkaisun. Syyskuussa 2020 ministeriö peri Suomen Perustalta takaisin kirjaan käytetyn valtionavustuksen arvioidun määrän eli noin 10 000 euroa.

Jussi Halla-aho kritisoi selvitystä, jota hän piti poliittiseen oppositioon kohdistuvana taloudellisena painostuksena:

Vastineessaan Hankamäki totesi, ettei tutkijoilla ole velvoitetta edistää tieteen ulkoisia tarkoitusperiäHankamäki 2022, s. 204, 326 ja 329. ja kertoo pitävänsä ministeriön toimintaa kiristyksenä, jolla yritetään alistaa tieteellinen tutkimus poliittiseen ohjaukseen.Hankamäki 2022, s. 189–190. Hankamäen mukaan tasa-arvon ja yhdenvertaisuuden käsitesisällöt eivät ole yksimielisesti määriteltävissä.Hankamäki, Pavlovin koirat (2022, s. 176–177).

Perussuomalaiset valittivat valtionavustuksen takaisinperinnästä hallinto-oikeuteen.Hankamäki 2022, s. 196.

 Hankamäen vastine 

Hankamäki julkaisi vuonna 2022 vastaanottotutkimuksen Pavlovin koirat. Tieteellinen tuomio median ja byrokraattien kostosta. Siinä hän kirjoittaa, ettei mediatutkimuksen merkityksestä pitäisi päättää arvostelluissa medioissa eikä Totuus kiihottaa -kirjassa kritisoimiensa toimittajien omilla kannanotoilla, joiden tuloksena on syntynyt ”lehdistöreportaasitiedettä”.Hankamäki 2022, s. 30, 32, 36–37, 71, 104. Hän kirjoittaa teoksensa Totuus kiihottaa joutuneen tuhoisan cancel-aktivismin kohteeksi, mutta katsoo, että tiedotusvälineet ja ministeriö tulivat osoittaneiksi hänen väitteensä todenperäisiksi omilla reaktioillaan. Hankamäen mukaan kirjaa koskenut uutisointi siirsi huomion sukupuolipolitiikkaan ja pois medioihin kohdistetusta arvostelusta.Hankamäki 2022, s. 12. Hän katsoo tutkimuksensa vastaanoton vääristyneen mediassa, koska kirjan sisältämiä tutkimussisältöjä alettiin käsitellä perussuomalaisten puoluekannanottoina ja niistä tehtiin puolueiden välisen kiistelyn välineitä.Hankamäki 2022, s. 228–229.

Hankamäki vastasi myös syytöksiin naisvihamielisyydestä ja rasismista. Hänen mukaansa Suostumus2018-aloitteen ja Me Too -kampanjan arvosteleminen ei ole seksuaalista ahdistelua eikä raiskausten puolustelua. Sen sijaan toimittajat sekoittivat tutkimuksen esimerkkiaineistona olleiden lehtijuttujen ajatussisältöjä tutkimuksen argumentteihin, joissa Hankamäki arvosteli tekeillä olleita lainuudistuksia.Hankamäki 2022, s. 63, 68–69. Käsitys ihmisrotujen olemassaolosta ei Hankamäen mukaan ole rotusyrjintää, vaan rotujen tunnustaminen päinvastoin takaa erään ihmisoikeuden: olla omaa rotuaan.Hankamäki 2022, s. 115–116; Hankamäki 2020, s. 184. Hän on kiistänyt syyllistäneensä seksuaalisen hyväksikäytön uhreja ja katsoo toimittajien yhdistäneen Hankamäen vapaamieliset näkemykset seksistä eräisiin kirjaansa liittymättömiin ahdistelutapauksiin tarkoitushakuisesti.Hankamäki 2022. s. 89–92. Median väitteistä poiketen Hankamäki paheksui turvapaikanhakijoiden Oulussa 2015 tekemiä raiskauksia kirjassaan Totuus kiihottaa.Hankamäki 2020, s. 76.

Hankamäen mukaan tiedotusvälineet ja viranomaiset jättivät huomiotta, että hän esitti feminismin arvostelunsa homomiehen näkökulmasta, joka poikkeaa tyypillisestä naisten ja miesten sosiaalista tasapainotilaa tavoittelevasta normistosta.Hankamäki 2022, s. 31–32, 42, 73, 132, 137, 145, 171 alav., 172, 251. Hänen mukaansa syytökset naisvihasta kertoivat valtiollisen tasa-arvopolitiikan puolueellisuudesta.Hankamäki 2022, s. 166, 174, 197, 205, 207, 331.

Timo Vihavainen kirjoitti teosta Pavlovin koirat koskevassa kirja-arviossaan vuonna 2023, että

 Lähteet 



 Viitteet 

Luokka:32.0 Valtio-oppi, politiikka
Luokka:Pamfletit
Luokka:Suomalaiset politiikan tietokirjat
Luokka:Vuoden 2020 kirjat