Marie Sophie Schwartz

Marie Sofie (Sophie) Schwartz, kirjailijanimiä Maria ja Fru M. S. S.***, s. Birath (4. heinäkuuta 1819 Borås, Ruotsi – 7. toukokuuta 1894 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija.

Elämä ja ura
Schwartz kirjoitti 35 romaania, 115 novellia ja runsaasti lehtiartikkeleita ja pieniä kirjoitelmia. Hänen läpimurtoromaaninsa oli Mannen af börd och qvinnan af folket (1858), josta hänet edelleen tunnetaan Teos on julkaistu suomeksi nimellä Aatelismies ja kansan nainen (1915).

Schwartz oli oman kertomansa mukaan kauppiaan tytär. Isä kuoli ennen tyttären kuolemaa, ja äiti jäi hyvin köyhiin oloihin. Myöhempien tietojen mukaan hänen äitinsä oli piika Carolina Birath (1796–1834) ja isä tuntematon, ehkä joku äidin työnantajaperheen miehistä.Yvonne Leffler, Marie Sophie Schwartz, Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, viitattu 29.9.2020 

Schwartz oli puolitoistavuotias, kun Tukholman ulkopuolella Blockhusuddenissa asuva ylitullitarkastaja Trotzigin kanssa naimisissa oleva sukulainen otti hänet kasvatikseen. Kun hän oli yksitoistavuotias, hänen koulutuksensa keskeytyi, sillä kasvatusisä ajautui konkurssiin ja vähän myöhemmin kuoli. Varakkaat sukulaiset huolehtivat hänet suureen tyttökouluun, jota hän kävi kaksi vuotta. Joidenkin tietojen mukaan hän avioitui 1840 professori Gustaf Magnus Schwartzin kanssa, mutta uudempien lähteiden mukaan he asuivat yhdessäRolf Torstendahl, Gustaf Magnus Schwartz, Svenskt biografiskt lexikon, viitattu 29.9.2020  eikä heitä ollut vihitty, koska Schwartz oli edelleen virallisesti naimisissa katolisen toisen vaimonsa Caroline Schwartzin kanssa. He elivät kuitenkin kuin aviopari ja saivat kaksi poikaa.

Marie Sofie Schwartz oli jo nuorena harrastanut kirjoittamista, joskaan ei julkisesti, ja hän sai 1851 naisten kirjoittamista väheksyneeltä mieheltään luvan etsiä kustantajan yhdelle kertomukselleen. Samana vuonna ilmestyi kirjailijanimellä Fru M. S. S.*** hänen ensimmäinen novellinsa Förtalet. Sekä siinä että myös seuraavissa teoksissa näkyy vaikutusta Carl Anton Wetterberghin siihen aikaan suosituista tendenssiromaaneista ja ranskalaisista romaaneista. Esimerkiksi 1850-luvun puolivälin tienoilla kirjoitettu jatkoromaani Emancipationsvurmen (ilmestyi kirjana 1860) on kannanotto naisten vapautustaisteluun.Schwartz. 2. Marie Sofie S., Nordisk familjebok 24. 1916 

Puolisonsa kuoltua 1858 Schwartz joutui taloudellisista syistä omistautumaan kirjoittamiselle vakavasti. Hän sai mainetta romaanilla Mannen af börd och qvinnan af folket (1858), jonka kuvaus on eloisaa ja kiinnostavaa mutta myös yksipuolista, ja sitä leimaa hänen vastenmielisyytensä etuoikeutettua aatelissäätyä kohtaan. Samoja etuja ja haittoja on hänen seuraavissa romaaneissaan muun muassa toisessa suositussa tendenssiromaanissa Arbetet adlar mannen (1859). Samaan aikaa julkaistiin kirjana melkein kaikki hänen lehdissä ja kalentereissa julkaisemansa kertomukset. Tutustuttuaan C. V. A. Strandbergiin (nimimerkki Talis Qualis) ja kirjailija Rosa Carléniin hän perehtyi englanninkieliseen kirjallisuuteen, etenkin Charles Dickensiin ja Julia Kavanaghiin, ja silloin alkoi hänen kirjoittamisessaan uusi vaihe, sillä englanninkielisen kirjallisuudella oli myönteinen vaikutus hänen kirjailijantyöhönsä. Nimettömästi julkaistu romaani Positivspelarens son (1863) kuvaa, kuinka omin ponnistuksin voi vapautua siitä taakasta, jonka vanhempien häpeä laskee miehen harteille. Useimmat Schwartzin kirjat on käännetty monille muille kielille, ja joitakin on julkaistu vain saksaksi.

Perheromaanin muotoon kirjoitetuissa kirjoissaan Schwartz käsitteli ajan sukupuoli- ja luokkaristiriitoja, mutta pikemminkin alistuneesti. Hänen mestariteoksensa on Positivspelarens son (1863).Lotta Lotas, Marie Sophie Schwartz (1819-1894), Litteraturbanken. Viitattu 29.9.2020  Aikalaiset kiittivät Schwartzin dialogeja, se sijaan henkilökuvausta pidettiin heikkona. Schwartz oli aikansa tuotteliaimpia ja käännetyimpiä kirjailijoita, mutta kritiikki suhtautui häneen nuivasti. Alf Henrikson kirjoittaa hakuteoksessa En uppslagsbok: ”Hänen kirjansa [...] menestyivät erinomaisesti ja niitä käännettiin monille kielille. Niinpä niitä ei sisällytetä oikeaan ruotsalaiseen kirjallisuuteen.”Hans Hanner, Marie Sofie Schwartz, Kotisivu, viitattu 29.9.2020  

Marie Sophie Schwartzin ja Gustaf Magnus Schwartzin poikia ovat yritysjohtaja Viktor Schwartz (1843–1912) ja kielitieteilijä Eugène Schwartz (1847–1914).Schwartz. 3. Viktor S. ja 4. Eugen S., Nordisk familjebok 24. 1916 

Teokset
 Förtalet, 1851 
 Passionerna, 1853
 Mannen af börd och qvinnan af folket, 1858
 Ett hämdens offer, 1859
 Arbetet adlar mannen, 1859
 Emancipationsvurmen, 1860
 Ädlingens dotter, 1860
 Skuld och oskuld, 1861
 Börd och bildning, 1861
 Positivspelarens son, 1863 (nimettömänä)
 Guld och namn, 1863
 Författarinnan och hennes man, 1864
 Den rätta, 1864
 Ungdomsminnen, 1864
 Mina lefnadsöden, 1865
 David Waldner, 1866
 Vexlande öden, 1871
 Sonsonen, 1872)
 Berthas anteckningar 1881

Suomennetut teokset
 Laulajat: Jutelma, mukailemalla suom. Arvo Lempiranta. Hagelberg, Tampere 1881 (Kirja Project Gutenbergissä)
 Novelleja suom. Heikki Juho Tallqvist. Tampere: Wesander 1885.
 Intohimot (Passionerna), Pori: Otto Andersin 1910.
 Aatelismies ja kansan nainen: romaani, suom. Saima Kolu. Hämeenlinna: Karisto 1915. Sarja: Kariston 50 p:n romaaneja, n:o 61–63.

 Lähteet 

Aiheesta muualla

 Marie Sophie Schwartzin teoksia Projekt Runebergissa

Luokka:Ruotsalaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1819 syntyneet
Luokka:Vuonna 1894 kuolleet