Pigault-Lebrun

Charles Antoine Guillaume Pigault-Lebrun, oikea nimi Pigault de l’Épinoy (1753 Calais, Ranska – 1835) oli ranskalainen romaani- ja komediakirjailija. Hän teki nuorena muutamia hairahduksia, joiden vuoksi ankara isä järjesti hänet vankilaan. Kokeiltuaan sotilaana, näyttelijänä ja kielenopettajana Pigault-Lebrun tuli 1790-luvulla tunnetuksi romaanien ja näytelmien kirjoittajana. Hän pääsi isänsä kanssa sovintoon ja toimi 1806–1824 tullivirkailijana.Pigault-Lebrun, Nordisk familjebok 

Pigault-Lebrunin kertomuksissa on luontaista intoa, hedelmällistä mielikuvitusta ja loputonta hyväntuulisuutta, mutta ne liikkuvat häkeltymättä karkeiden ruokottomien seikkailujen alueella. Vaikutelmaa pehmentää jossain määrin jatkuva viha kaikkea sortoa vastaan sekä tunteiden välähdykset. Parhaita hänen 24 romaanistaan ovat L’enfant du carnaval (1792), Les barons de Felsheim (1798), La folie espagnole (1799), Mon oncle Thomas (1799) ja M. Botte (1802). Lähes yhtä menestyksekäs Pigault-Lebrun oli komedioidensa ja vaudevillenäytelmiensä ansiosta. Onnistuneimpia ovat L’amour et la raison (1791), Le petit matelot, Les empiriques ja Les rivaux d’eux-mêmes (1798). Lisäksi Pigault-Lebrun kirjoitti muun muassa vähäarvoisen teoksen Histoire de France (1823–1828). Hänen kootut teoksensa Oeuvres complètes julkaistiin 1822–1824. Pigault-Lebrunin tyttärenpoika oli näytelmäkirjailija Émile Augier.

 Lähteet 

Aiheesta muualla

Luokka:Ranskalaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1753 syntyneet
Luokka:Vuonna 1835 kuolleet