Marceline Desbordes-Valmore

Marceline Desbordes-Valmore (1785 Douai, Ranskan kuningaskunta – 1859 Pariisi, Ranskan toinen keisarikunta) oli ranskalainen näyttelijä, runoilija ja prosaisti. Hän kirjoitti surumielisiä ja samalla siroja runoja. Lisäksi hän kirjoitti tunteikkaita novelleja ja kasvatusopillisia kirjoitelmia.Desbordes-Valmore, Marceline, Tietosanakirja osa 2, palsta 259, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Desbordes-Valmore oli tunnettu varsinkin elegioistaan. Hänen köyhyyden täyttämä elämänsä oli monivaiheinen ja onneton. Romanttinen rakkaussuhde päättyi siihen, että hänet hylättiin, ja sen jälkeen hän avioitui vuonna 1817 Valmore-nimisen näyttelijän kanssa. 

Seuraavana vuonna ilmestyi hänen ensimmäinen runokokoelmansa Élégies et romances, jota seurasivat runokokoelmat Élégies et poésies nouvelles (1824), Les pleurs (1833), Pauvres fleurs! (1839), Bouquets et prières (1843) ja useita tunteikkaita romaaneja. Hänen kuolemansa jälkeen ilmestyivät Poésies inédites (1860) ja Poésies de l’enfance (1868). Kootut runot ilmestyivät kolmiosaisena nimellä Œuvres poétiques (1886−1887), ja kirjeenvaihdon Correspondance julkaisi 1896 Benjamin Rivière. Runoilijana häneen vaikutti alkuun Jean-Pierre Claris de Florian, sen jälkeen Alphonse de Lamartine. Tunteikkaat runot, joita aikalaiset arvostivat ja joista monia on sävelletty, ovat aitoja, luonnollisia ja hienovireisiä.Desbordes-Valmore, Marceline, Nordisk familjebok, Uggleupplagan. 3. palsta 189 
Édouard Houssinin veistämä Desbordes-Valmoren muistopatsas paljastettiin vuonna 1896 Douaissa.

 Lähteet 

Aiheesta muualla

Luokka:Ranskalaiset näyttelijät
Luokka:Ranskalaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1785 syntyneet
Luokka:Vuonna 1859 kuolleet