Hendrik Conscience

Hendrik Conscience (3. joulukuuta 1812 Antwerpen − 10. syyskuuta 1883 Bryssel) oli flaamilainen novellisti, uusflaamilaisen kirjallisuuden perustajia. Hän toimi ensin opettajana ja liittyi sitten vapaaehtoisena armeijaan. Sotapalveluksen päätettyään hän liittyi 1836 flaamilaisen kieliliikkeen kannattajiin ja toimi siinä aktiivisesti.J. H-l, Conscience, Hendrik, Tietosanakirja, osa 2, palsta 4, Tietosanakirja-osakeyhtiö 1909

Conscience julkaisi 1837 ensimmäinen romaaninsa In’t wonderjaer 1566, joka ensimmäisenä uuden kirjallisuuskauden teoksena herätti suurta huomiota. Vuonna 1840 hän sai kuninkaallisen eläkkeen, ja muutamia vuosia myöhemmin hänet nimitettiin Antwerpenin taideakatemian sihteeriksi. Kertomus Hoe men schilder wordt (1843) aloitti sarjan niitä pieniä hollantilaisen elämän kuvauksia, joiden alalla hän on mestari. Parhaita niistä ovat Siska van Roosemael (1844), De loteling (1850), Rikke-tikke-tak (1851) ja Het geluk van rijk te zijn (1855). Conscience nimitettiin 1868 Brysselissä olevan Wiertzin museon johtajaksi. Conscience on kirjoittanut myös romaaneja. Kootut teokset ilmestyivät 1867−1880.

Suomennetut teokset
 Ravintolan isäntä, suom. E. J. Blom, Viipuri: Sederholm: Clouberg 1863. Sarja: Muiden maiden marjoja 3
 Flanderin leijona: historiallinen romaani muinais-Belgiasta, suomentanut Väinö Jaakkola, Helsinki: WSOY 1919

 Lähteet 

Aiheesta muualla

 Vapaasti ladattavia Hendrik Consciencen e-kirjoja Projekti Lönnrotilta

Luokka:Belgialaiset kirjailijat
Luokka:Vuonna 1812 syntyneet
Luokka:Vuonna 1883 kuolleet