Kvotatiivi

Kvotatiivi on viron ja liivin kieliopeissa käytetty nimitys verbin modukselle (tapaluokalle), jolla ilmaistaan, että kerrottu asiaintila ei ole puhujan omaa ensi käden tietoa vaan joltakulta toiselta kuultua. Joidenkin tutkijoiden mukaan kvotatiivi ei tarkkaan ottaen ole varsinainen modus vaan evidentiaalisuuden ilmaisin. 

Laajemmin kvotatiiveiksi voidaan keskusteluntutkimuksessa kutsua sanoja, fraaseja tai rakenteita, joilla osoitetaan, että ilmaus on sitaatti toisen puheesta, esimerkiksi ”hän sanoi(, että)”. 

 Viron kielessä 
Viron kvotatiivia on 1900-luvun kieliopeissa pitkään nimitetty ”epäsuoraksi puhetavaksi” (vir. kaudne kõneviis, lat. modus obliquus). Muita kirjallisuudessa käytettyjä nimityksiä ovat modus relativus, narratiivi ja reportiivi. Nimityksen ”kvotatiivi” on ilmeisesti ottanut käyttöön Tiit-Rein Viitso 1970-luvulla.

Kvotatiivin tunnus on -vat, ja se on sama kaikissa persoonissa, eli kvotatiivissa ei ole persoonataivutusta. Lisäksi kvotatiivista voidaan muodostaa erityinen passiivimuoto: elatavat ’(kuulemma) eletään’. Mennyttä aikaa voidaan ilmaista perfektimuodolla, jonka apuverbi olla on kvotatiivissa. Esimerkkejä:

 Mu isa saavat peagi ametikõrgendust. ’Isäni saa kuulemma piakkoin ylennyksen.’
 Mu isa olevat hiljuti ametikõrgendust saanud. ’Isäni on kuulemma saanut äskettäin ylennyksen.’

Yleiskielen kieliopeissa mainitaan myös menneen ajan kvotatiivimuodot, jotka muodostetaan menneen ajan partisiipin suffiksin -nu(d) avulla: elanuvat ’(kuulemma) on elänyt’.

Kvotatiivi on kehittynyt viron kielen erilliskehityksen aikana, ja sen syntymiseen on luultavasti vaikuttanut saksan kielen konjunktiivin samantapainen käyttö. Sen esitetään syntyneen suomen ns. referatiivirakennetta vastaavasta rakenteesta, jossa on verbin partisiippimuodon partitiivi, esim. ”kuulsin teda tulevat” (”kuulin häntä tulevaa”, ’kuulin hänen tulevan’). Viron yleiskielen kielioppeihin vat-tunnuksinen kvotatiivi (modus obliquus) on tuotu vasta 1920-luvulla. Murteissa kvotatiivisuutta on vanhastaan ilmaistu useilla muillakin rakenteilla, esimerkiksi A-infinitiivillä (ta olla kodus ’hän on kuulemma kotona’, ”hän olla kotona”) tai ”pitää”-verbirakenteella (homme pidi ilus ilm tulema ’huomenna piti tulla kaunis ilma’, ’sanottiin, että huomenna tulee kaunis ilma’).

 Liivin kielessä 
Liivin kielen kvotatiivi muodostetaan suffiksilla -ji, joka historiallisesti vastaa tekijännimenjohdinta -ji (~ suom. -ja). Se ei taivu persoonissa, mutta monikkomuodot muodostetaan nominien monikontunnuksella -d. Siinä missä viron kvotatiivi ilmaisee ennen kaikkea, että puhuja ei itse ota vastuuta ilmauksen todenmukaisuudesta, liivin kvotatiivia käytetään tyypillisesti vain osoittamaan, että ilmaus on siteerattua puhetta. Esimerkki:

 Neitst tund u’lzõ ja ki’zzõn, mis ta tǭ’ji, skūolmēstar ve’l ma’ggiji. ’(Palvelus)tyttö (oli) tullut ulos ja kysynyt, mitä hän tahtoo (”tahtoja”), koulumestari vielä nukkuu (”makaaja”).’

 Lähteet 

Luokka:Tapaluokat