Euroopantuomipihlaja

pienoiskuva|Kukkia

Euroopantuomipihlaja (Amelanchier ovalis) on ruusukasvien heimoon ja tuomipihlajien sukuun kuuluva kasvilaji.

 Ulkonäkö ja koko 
 Kasvutapa ja lehdet 
Euroopantuomipihlaja on piikitön, kesävihanta ja monihaarainen pensas, joka saavuttaa tavallisimmin 2–3 metrin korkeuden. Suurimmillaan kasvukorkeus voi kuitenkin olla kahdeksankin metriä. Punertavanruskeakuoriset oksat ovat pystyjä ja nuorina harvan karvoituksen peittämiä.

Euroopantuomipihlajan hopeisen vihreät lehdet ovat soikeita, sahalaitaisia ja noin 2–4 senttimetriä pitkiä, tylppäkärkisiä ja herttatyvisiä. Versoessaan ne ovat väriltään vaalean oliivinvihreitä. Nuorten lehtien alapinnat ovat huopakarvaisia ja harmaanvihreitä; yläpinnat ovat kaljuja etenkin vanhemmilla lehdillä. Syysväritys sisältää eri oranssin, punaisen ja keltaisen sävyjä.

 Kukat ja hedelmät 
Euroopantuomipihlajan pysty, huhti-toukokuussa puhkeava terttumainen kukinto koostuu 2–10 kukasta. Noin 3,5 senttimetrin levyiset kukat ovat kaksineuvoisia ja viisiteräisiä. Verhiö on tiheäkarvainen. Jopa 1,5–2 senttimetrin pituiset, lumi- tai norsunluunvalkoiset, ulkopinnaltaan takkukarvaiset terälehdet vaihtelevat muodoltaan kapeista soikeisiin. Kukkaperät ovat suojuksellisia. Verhiön reunassa on 10–20 hedettä, jotka puolestaan ympäröivät kukan 2–5 erillistä vartaloa. Emien lukumäärä on 2–5.

Pallomaiset omenan kaltaiset epähedelmät kypsyvät pian kukkien lakastuttua. Ulkomuodoltaan mustikoita muistuttavien epähedelmien halkaisija on 5–10 millimetriä ja niiden väri vaihtelee punavioletista mustansiniseen. Hedelmät sisältävät tavallisesti kymmenen siementä, joista osa ei välttämättä ole itämiskykyisiä.

 Kromosomiluku 
Euroopantuomipihlajan kromosomiluku on 2n = 34 tai 68.

 Ekologia 
Euroopantuomipihlaja on hyönteispölytteinen, mutta myös itsepölytys on toisinaan mahdollista. Eläimet levittävät kasvin siemeniä syömällä kasvin hedelmiä, jolloin siemenet irtoavat. Suvutonta lisääntymistä tapahtuu satunnaisesti juurivesojen avulla.

Euroopantuomipihlaja on tärkeä mesikasvi useille perhoslajeille. Niihin kuuluu myös päiväperhosiin luokiteltava, monin paikoin uhanalainen kangasperhonen (Callophrys rubi). Lisäksi euroopantuomipihlaja on muun muassa nuoliyökkösen (Acronicta psi) ja tarhapikkumittarin (Eupithecia insigniata) toukkien ravintokasvi.

 Levinneisyys ja elinympäristö 
Euroopantuomipihlaja kasvaa luonnonvaraisena Länsi-, Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Vähässä-Aasiassa ja Afrikan pohjoisrannikolla. Pohjoisessa lajin levinneisyysalue ulottuu Belgiaan ja Saksaan, idässä Kaukasiaan ja Georgiaan, minkä lisäksi se kasvaa villiytyneenä Norjassa. Tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kalkkipitoisen maaperän puronvarsien kiviset rinteet ja ruohikkoiset subalpiininiityt sekä metsäreunat ja louhikot. Kasvukorkeus on 500–2000 metriä merenpinnan yläpuolella, ja laji tarvitsee vähintään 1000 millimetriä sadetta vuodessa menestyäkseen.

 Käyttö 
 Ravintokasvina 
Euroopantuomipihlajan runsaasti rautaa, kuparia ja kuitua sisältävistä, mutta melko mauttomista hedelmistä voidaan valmistaa hilloa ja marmeladia. Koko kasvi ei kuitenkaan ole syömäkelpoinen, sillä kasvin lehdet ja siemenet sisältävät pieniä määriä syanogeenisiä glykosideja, jotka vapauttavat ruoansulatuselimistössä sinihappoa. Ruoansulatusvaivoja voi ilmetä, jos syö raakoja hedelmiä tai pureskelee suuria määriä siemeniä (pureskelemattomat siemenet eivät hajoa ruoansulatuksessa, joten niistä ei ole haittaa). Muutaman siemenen vahingossa tapahtuneen pureskelun jälkeen ei kuitenkaan ole odotettavissa myrkytysoireita.

 Koristekasvina 
Euroopantuomipihlajaa voidaan käyttää koristekasvina muun muassa pensasaidoissa ja metsäpuutarhoissa. Kasvi on helppohoitoinen ja pääosin tuholaisen- ja taudinkestävä, mutta altis tulipoltteelle. Euroopantuomipihlaja viihtyy parhaiten kosteassa ja happamassa tai neutraalissa, vettä läpäisevässä maaperässä. Se suosii aurinkoa tai puolivarjoa; runsain sato ja paras syysväri saadaan aurinkoisella kasvupaikalla. Lisääminen tapahtuu siemenistä tai pistokkaista.

 Luokittelu 
pienoiskuva|Euroopantuomipihlajan raakoja hedelmiä
Euroopantuomipihlaja voidaan jakaa seuraaviin alalajeihin:
 Amelanchier ovalis subsp. ovalis
 Amelanchier ovalis subsp. embergeri Favarger & Stearn: Kromosomiluku on poikkeuksellisesti 2n = noin 66.

Alalajien lisäksi euroopantuomipihlajasta on olemassa lukuisia jalostettuja muotoja, kuten lajike Amelanchier ovalis "Helvetica" ja muunnos Amelanchier ovalis var. pumila.

 Nimityksiä 

Saksankielisillä seuduilla euroopantuomipihlajaa kutsutaan nimillä Gewöhnliche Felsenbirne ("tavallinen kalliopäärynä"), Gemeine Felsenbirne ("yleinen kalliopäärynä"), Felsenmispel ("kalliomispeli") ja Edelweißstrauch (Itävallassa, "alppitähtipensas"). Alueellisiin kansanomaisiin nimityksiin lukeutuvat muun muassa Butzenbirlesstrauch, Cipler (Ala-Engadin), Felsenbiren (Svaabia), Fliegenbeerstrauch, Flühbirenbaum (Bern, Graubünden), Gamsbeere (Pinzgau, Pongau, Werfen), Hirschbirle, Quandelbeerbaum (Tiroli), Quantelbeerbaum ja Quendelbeeren.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
Laji.fi: Euroopantuomipihlaja (Amelanchier ovalis)
ITIS: Amelanchier ovalis 
United States Department of Agriculture (USDA): Amelanchier ovalis 

Luokka:Tuomipihlajat