Léon Daudet

Alphonse Marie Léon Daudet (16. marraskuuta 1867 Pariisi – 1. heinäkuuta 1942 Saint-Rémy-de-Provence)Léon Daudet  Encyclopædia Britannica Online Academic Edition. Viitattu 25.1.2020. oli ranskalainen kirjailija, toimittaja ja poliitikko.

Daudet’n vanhemmat olivat kirjailijapariskunta Alphonse ja Julia Daudet.Nordisk familjebok (1906), s. 1424–1425  Runeberg.org. Viitattu 25.1.2020. Daudet opiskeli lääketiedettä Pariisin yliopistossa vuosina 1885–1891,Daudet, Léon  New Catholic Encyclopedia. Viitattu 25.1.2020. mutta alkoi sitten kirjoittaa Le Figaro- ja Le Gaulois -lehtiin. Ensimmäisen romaaninsa L’Astre noir hän julkaisi vuonna 1893. Daudet tunnettiin poleemisena, terävänä ja kitkeränä satiirikkona, joka loisti varsinkin lehtikirjoituksissaan sekä vuosina 1914–1921 ilmestyneissä kuusiosaisissa muistelmissaan Souvenirs des milieux littéraires, politiques, artistiques, et médicaux. Hänet valittiin vuonna 1897 Goncourt-akatemiaan.

Daudet tuki äärinationalistista, reaktionääristä ja monarkistista Action française -liikettä. Hän auttoi Charles Maurrasia muuttamaan liikkeen pää-äänenkannattajan, Action françaisen päivittäiseksi sanomalehdeksi vuonna 1908. Daudet toimi lehden päätoimittajana.Nordisk familjebok, täydennysosa (1923), s. 263  Runeberg.org. Viitattu 25.1.2020. Hän kirjoitti myös Édouard Drumontin julkaisemaan jyrkän antisemitistiseen La Libre Paroleen ja oli juutalaisvastaisuudessaan erityisen myrkyllinen.Daudet, Léon  Encyclopaedia Judaica. Viitattu 25.1.2020. Daudet tuomitsi Ranskan tasavallan muun muassa teoksissaan Le Pays des partementeurs (1901) ja Le Stupide XIXe Siècle (1922). Ensimmäisen maailmansodan aikana hän kohdisti lehdessään häikäilemättömän ajojahdin sisäministeri Louis Malvyyn ja entiseen pääministeri Joseph Caillaux’hon, jotka saivat lopulta tuomiot maanpetoksesta.Eberhard Demm: Censorship  1914-1918-online. International Encyclopedia of the First World War. Viitattu 26.1.2020. Daudet valittiin Ranskan edustajainkamariin vuonna 1919 Action françaisea edustaneelta Union Nationale -ehdokaslistalta. Hän oli kansanedustajana vuoteen 1924.Tuija Vaarakallio: ”Rotten To The Core” – Variations of French Nationalist Anti-System Rhetoric, s. 105  Jyväskylän yliopisto 2004.

Daudet oli vuosina 1891–1895 siviiliavioliitossa kirjailija Victor Hugon pojantyttären Jeanne Hugon kanssa, mutta heidän liittonsa päättyi eroon. Myöhemmin Daudet kääntyi hartaaksi katolilaiseksi ja solmi kirkollisen avioliiton Marthe Allardin kanssa. Daudet’n 14-vuotias poika löydettiin vuonna 1923 kuolleena eräästä taksista, ja hän syytti Ranskan poliisia sekä taksinkuljettajaa murhasta. Saatuaan viiden kuukauden vankeustuomion kunnianloukkauksesta Daudet pakeni Belgiaan kolmeksi vuodeksi, kunnes hänet armahdettiin vuonna 1930.

Daudet kannatti vuodesta 1940 Vichyn hallitusta.

Teoksia
L’Astre noir (1893)
Les Morticoles (1894)
Le Voyage de Shakespeare (1896)
Le Pays des partementeurs (1901)
La France en alarme (1904)
Le lit de Procuste (1912)
L’Avant-Guerre (1913)
Souvenirs des milieux littéraires, politiques, artistiques, et médicaux (1914–1921)
Le Monde des images (1919)
Le Stupide XIXe Siècle (1922)
Au temps de Judas (1933)
Mes Idées esthétiques (1939)

Lähteet

Aiheesta muualla

Léon Daudet  Ranskan kansalliskokous

Luokka:Ranskalaiset kirjailijat
Luokka:Ranskalaiset poliitikot
Luokka:Ranskalaiset toimittajat
Luokka:Vuonna 1867 syntyneet
Luokka:Vuonna 1942 kuolleet