Barthold Heinrich Brockes

Barthold Heinrich Brockes (22. syyskuuta 1680 Hampurin vapaakaupunki – 16. tammikuuta 1747 Ritzebüttel, Cuxhaven, Hampuri) oli saksalainen varhainen valistuksen ajan runoilija. 

Varakkaan patriisisuvun jälkeläisenä hän matkusti laajalti ennen kuin hänestä tuli kauppias kotikaupungissaan. Vuonna 1720 hänet nimitettiin Hampurin senaatin jäseneksi ja vuonna 1735 hänestä tuli Ritzebüttelin maistraatti.

1700-luvun brittiläisten runoilijoiden James Thomsonin ja Alexander Popen vaikutuksesta, joiden teoksia hän käänsi, hän kirjoitti luontorunoutta, kuten Irdisches Vergnügen in Gott (1721–1748; ”Maallinen ilo Jumalassa”), jossa luonnonilmiöitä kuvataan yksityiskohtaisesti ja nähdään Jumalan täydellisesti järjestetyn maailmankaikkeuden osa-alueina. Hän toimii välittäjänä Saksan varhaisessa kirjallisuudessa vallinneen italialaisen muodon ja kielellisen suuntauksen väistyessä ranskalaisen suuntauksen päästessä vallalle. Hänen luonnonkuvauksensa Irdisches Vergnügen in Gott teoksessa ovat ihailtuja. Vaikka niissä on runollista hienoa luonnontunnetta, niissä on myös vahva teologinen väritys.Brockes, Barthold Heinrich, Tietosanakirja osa 1, palsta 1269, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1909

Yhtenä ensimmäisistä saksalaisista runoilijoista, jotka käsittelivät luontoa pääaiheenaan, hän oli edelläkävijä uudelle runolliselle asenteelle luontoa kohtaan saksalaisessa kirjallisuudessa, joka huipentui Ewald Christian von Kleistin ja Albrecht von Hallerin teoksiin.

 Suku ja koulutus 
Barthold Heinrich Brockes oli varakkaan hampurilaisen kauppiaan Bernhard Brockesin (k. 1694) ja pellavakauppiaan, räätälin tyttären Margarete Elmhoffin (k. 1709) poika. Hän sai aluksi yksityisopetusta isältään, mutta isän kuoltua äiti otti haltuunsa hänen ja sisar Anna Elisabethin koulutuksen. Vuodesta 1696 lähtien Brockes kävi Hampurin akateemista lukiota. Parantaakseen latinankielen taitojaan hän matkusti Dresdeniin vuonna 1698 isänsä kauppiasystävän kanssa ja sieltä Prahaan ystäväksi tulleen aatelismiehen kanssa. Palattuaan Hampuriin Brockes omistautui hovitapojen hiomiseen, tanssin, miekkailun ja ratsastuksen sekä ranskan kielen oppimiseen.

Vuosina 1700–1702 hän opiskeli lakia ja filosofiaa Hallen yliopistossa (Saale), jossa hän kuunteli muun muassa Christian Thomasiuksen luentoja. Sen jälkeen hän suoritti kuuden kuukauden harjoittelun Wetzlarisa Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kamarioikeudessa. Tätä seurasi opintomatka Geneveen. Espanjan perimyssodan kuohunnat vaikuttivat hänen matkasuunnitelmaansa ja johdattivat hänet Italian ja Ranskan (pääasiassa Pariisin) läpi Alankomaihin Leidenin yliopistoon, jossa hän suoritti oikeustieteen lisensiaatin tutkinnon vuonna 1704. Harkittuaan lyhyesti asettumista Lontooseen hän palasi takaisin Hampuriin.

 Kirjallinen ura 
Isänsä kuoleman jälkeen vuonna 1694 perinnön saanut ja taloudellisesti riippumaton Brockes alkoi omistautua yhä enemmän kirjallisille kiinnostuksen kohteilleen. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1709, jättäen pojalleen huomattavan omaisuuden.
pienoiskuva|Barthold Heinrich Brockes, Christian Fritzsch 1744.
Vuonna 1712 hän julkaisi ensimmäisen teoksensa, passio-oratorio Der für die Sünde der Welt gemarterte und sterbende JESUS (Jeesus, marttyyrikuoleman kärsinyt ja kuollut maailman syntien tähden), joka toi hänelle mainetta. Säveltäjät kuten Reinhard Keiser (1712), Georg Friedrich Händel (ks. Brockes-passio), Georg Philipp Telemann (1716), Johann Mattheson (1718), Johann Friedrich Fasch (1723), Gottfried Heinrich Stölzel (1725) ja Johann Caspar Bachofen (1759), sävelsivät Brockesin teoksia, ja hänestä tuli tunnettu Hampurin kaupungin rajojen ulkopuolellakin seuraavina vuosina; muut säveltäjät seurasivat perässä 1700-luvun loppuun asti. Myös Johann Sebastian Bach käytti osia siitä Johannes-passiossa (1724).
pienoiskuva|252x252px|Raatimies Brockesin kolme vanhinta eloon jäänyttä lasta, Balthasar Denner / Jacob van Schuppen 1724.

 Avioliitto ja jälkeläiset 
Vuonna 1714 Brockes meni naimisiin kauppiaantytär Anna Ilsabe Lehmannin (1693–1736) kanssa. Heille syntyi kaksitoista lasta, joista seitsemän eli aikuiseksi asti. Heidän lapsiaan olivat laivaston kapteeni Joachim Wilhelm Brockes (1723–1795), Kölnin vaalipiirin valtuutettu Barthold Brockes (aateloitiin vuonna 1753) ja Holsteinin ja Venäjän valtuutettu Erich Nikolaus Brockes.

 Kääntäjä ja yhdistysten perustaja 
Vuonna 1715 Brockes perusti yhdessä muiden merkittävien hampurilaisten kanssa Teutschübende Gesellschaftin (Saksan kielen seura, jonka tarkoituksena oli edistää saksan kieltä ja kirjallisuutta. Ryhmään kuuluivat Johann Albert Fabricius, Michael Richey, Johann Ulrich von König ja myöhemmin myös Samuel von Triewald (1688–1742), Georg Jakob Hoefft (1686–1719) ja tunnettu tiedemies, maantieteilijä Johann Hübner. Samana vuonna hän julkaisi käännöksensä Giambattista Marinin teoksesta Strage degli Innocenti (1620) nimellä Verteutschter Bethlehemitischer Kinder-Mord des Ritters Marino (Saksalaistettu bethlehemiläinen viattomien murha ritari Marinon toimesta), joka on eurooppalaisen manierismin kirjallisuuden teos.

Perustamisesta ​​vuonna 1724 aina kuolemaansa asti Brockes kuului yhä vaikutusvaltaisempaan Patrioottiseen seuraan, jonka tavoitteena oli kannustaa Hampurin kansalaisia ​​suojelemaan etujaan. Seuran tavoitteita olivat yleinen hyöty, avoimuus ja suvaitsevaisuus. Se julkaisi moraaliviikkolehteä Der Patriot, johon Brockes kirjoitti yhteensä 23 artikkelia.
pienoiskuva|Nimiölehti librettoon Der für die Sünde der Welt gemarterte und sterbende Jesus, 1712
pienoiskuva|Kuvitus teokseen "Irdisches Vergnügen in Gott" nide 8, jossa on Brockesin puutarha, 1746. 

 Senaattori ja diplomaatti 
Vuonna 1720, aluksi kieltäytyen tehtävästä, Brockes valittiin kaupunginvaltuustoon ja hänestä tuli senaattori. Hän matkusti diplomaattisilla tehtävillä Wieniin, Kööpenhaminaan, Berliiniin ja Hannoveriin.

Brockesin ylistävä ja kunnioitusta täynnä oleva runous, joka oli kirjoitettu mahdollista aatelisuuteen nousua silmällä pitäen, ei tehnyt juurikaan vaikutusta hampurilaisiin. Keisari ja Schwarzburgin prinssi Günther ottivat kuitenkin Brockesin ensimmäisen ja tärkeimmän diplomaattisen matkan Wienin hoviin myönteisesti vastaan, minkä ansiosta runoilija saattoi yllättäen hyödyttää suojelijaansa Hampurin kaupunginvaltuustoa.

 Viimeiset vuodet 
Vuonna 1728 Brockes toimi kaupungintuomarina ja vuonna 1730 piirituomarina. Pian tämän jälkeen hänet ylennettiin keisarillisen pfalz-kreivin arvoon. Vuosina 1735–1741 hän oli Hampurin vouti Ritzebüttelin piirikunnassa, nykyisessä Cuxhavenissa Elben suulla. Voutina hän hoiti laajoja tehtäviä kotikaupunkinsa ja sen asukkaiden hyväksi viettäen elämänsä antoisimman ajanjakson. Hampurissa hän kirjoitti teoksensa "Maaseudun elämä Ritzebüttelissä", seitsemännen osan teoksestaan ​​"Maalliset nautinnot", jonka hän oli aloittanut vuonna 1721 (julkaistu vuonna 1743). Vuonna 1740 kielitieteilijä ja filosofi Hermann Samuel Reimarus vieraili hänen luonaan.

Hänen elämänsä ilo hiipui vuonna 1736 hänen vaimonsa Ilsaben kuoltua Ritzebüttelissä. Brockes palasi lastensa kanssa Hampuriin, tällä kertaa vesiteitse 22. huhtikuuta 1741. Hänet valittiin amiraliteetin ja saattueosaston puheenjohtajaksi, sitten Hamburger Bergin ensimmäiseksi vuokraisännäksi ja lopulta vuonna 1742 Hammin ja Hornin ensimmäiseksi toiseksi, sitten ensimmäiseksi vuokraisännäksi ja vuonna 1743 Scholarchatin puheenjohtajaksi. 

Barthold Heinrich Brockes kuoli kotikaupungissaan kolme päivää sairastettuaan 66-vuotiaana 16. tammikuuta 1747. Hänet haudattiin 23. tammikuuta Hampurin Pyhän Nikolauksen kirkkoon.
 Lähteet 

Aiheesta muualla

Luokka:Saksalaiset runoilijat
Luokka:Saksalaiset kielenkääntäjät
Luokka:Vuonna 1680 syntyneet
Luokka:Vuonna 1747 kuolleet
Luokka:Romantiikan kirjailijat
Luokka:Saksalaiset poliitikot
Luokka:Hampurin historia