Ewe-musiikki

Ewe-musiikki on Togon, Ghanan ja Beninin Ewe-kansan musiikkia Länsi-Afrikassa. Instrumentteina on pääasiassa lyömäsoittimet, ja musiikin rytmi on metrisesti monimutkaista. Sen korkein muoto on rumpuorkesterin soittama tanssimusiikki, mutta siihen kuuluu myös työlauluja, esimerkiksi Anlon maahanmuuttajien kalastuslauluja, leikki- ja muita lauluja. Ewe-musiikkia käsitellään A. M. Jonesin kirjassa Studies in African Music (1959). Myös yhdysvaltalainen muusikko ja musiikintutkija Samuel Barclay Charters IV on tutkinut ja taltioinut länsiafrikkalaista musiikkia retkillään Länsi-Afrikassa 1970-luvulta alkaen, muun muassa Ewe-rummutusta. Hänen johdollaan on muun muassa vuonna 1970-luvun alussa äänitetty ja 1974 julkaistu tuplavinyylilevy "African Journey – A Search for the Roots of the Blues" 1–2 ja kirjoittanut tutkimuksistaan kirjan Englannissa 1982. Chartersin mukaan Ewe-kansaa on pidetty muidenkin Länsi-Afrikan kansojen parissa taitavina nimen omaan rytmissä ja rummutuksessa.

 Ominaisuudet 
Jones kuvaa kahta "sääntöä" (s. 24 ja 17): 

Iskualasääntö tai kahden ja kolmen sääntö: "Afrikkalaiset [Ewe]-säkeet muodostuvat luvuista 2 tai 3 tai niiden kerrannaisista, tai 2 ja 3:n yhdistelmästä tai tämän yhdistelmän kerrannaisista." Näin ollen kymmenen iskualan pituinen säe jakautuu (2 + 3) + (2 + 3) tai (2 + 2 + 2) + 4.
Kertausten sääntö: "afrikkalaisen [Ewe]-laulun sisältämät kertaukset ovat sen olennainen osa."  Jos kappaleen muoto on "A + A + B + B + B", ei voi jättää pois esimerkiksi yhtä B-osaa. 

Jones luettelee myös seuraavat "afrikkalaisen [Ewe]-musiikin ominaisuudet" (s. 49): 

 "Laulujen rytmi kuulostaa vapaalta, mutta useimmissa niistä on kiinteä peruspulssi. 
 2 ja 3:n sääntö määrää kappaleiden metrisen rakentumisen. 
 Lähes kaikki rytmit, joita käytetään yhdistelminä, muodostuvat yksinkertaisista perusiskualan yhdistelmistä. Kahdeksasosanuotti on aina kahdeksasosanuotti. 
 Taputukset tai muu rytmitausta eivät korosta laulua mitenkään. 
 Afrikkalaiset [Ewe]-melodiat perustuvat peräkkäisiin erimittaisiin iskualoihin: niiden rytmitausta puolestaan perustuu samanmittaisiin yksiköihin, joita jaetaan pienempiin osiin. 
 Läpi kappaleen toistuvan polyrytmin periaate. 
 Olennainen osa laulua ovat tauot, jotka ovat laulun aikana ennen kertauksia ja laulun lopussa  
 Toistot ovat olennainen osa kappaletta: ne johtavat moniin kutsun ja vastauksen  muunnelmiin (katso yhteenveto). 
 Kutsu ja vastaus -tyyppinen laulu on tavallista Afrikassa [sic]. 
 Afrikkalaiset [Ewe]-melodiat ovat diatonisia: suurin poikkeus on sekvenssin dominantti-ylennetty subdominantti-dominantti. 
 Lyhyitä trioleja käytetään joskus. 
 Teleologinen taipumus: monet afrikkalaiset [Ewe]-laulut suuntautuvat fraasien loppuja kohti: siellä ne todennäköisesti sopivat yhteen rytmitaustan kanssa
 Fermaatin puuttuminen." 

 Jatkuva polyrytmi 
Etnomusikologi David Locke toteaa: "Ewen rummutusta hallitsee jatkuva polyrytmiikka." Itse asiassa musiikin yleinen rytmirakenne syntyy polyrytmiikasta. Polyrytmiikka tunnistettiin aluksi Saharan eteläpuolisen rytmiikan perustaksi A. M. Jonesin varhaisissa kirjoituksissa, ja myöhemmin sitä selitettiin yksityiskohtaisesti Ewe-mestarirumpalin ja tutkijan C. K. Ladzekpon luennoissa ja Locken kirjoituksissa. 

 3:2 (Hemiola) 
Tärkein polyrytmi Ewe-musiikissa ja Saharan eteläpuolisessa afrikkalaisessa musiikkiperinteessä yleensä on kolme vastaan kaksi (3:2) tai kuusi vastaan neljä (6:4), joka tunnetaan myös vertikaalisena hemiolana. Kahden tai neljän lyönnin kierto on tärkein rytmikuvio, kun taas triolirytmi on toissijainen. Ladzekpo toteaa: "Termi toissijainen rytmijärjestelmä viittaa ristirytmin kuvioon, joka on jokin muu kuin päärytmikuvio. Samalla tavalla kuin pääsyke, kukin toissijainen lyönti erotetaan mittaamalla pois tietty määrä sykäyksiä. Useiden näiden lyöntien toistuva ryhmittely musiikillisessa jaksossa muodostaa erillisen sekundaarisen rytmijärjestelmän."



Novotney huomauttaa, että "3:2-suhde (ja sen permutaatiot) on perusta niille tyypillisimmille polyrytmisille kuvioille, jotka Länsi-Afrikan musiikissa on." 3:2 on Saharan eteläpuolisen Afrikan rytmisten periaatteiden generatiivinen tai teoreettinen muoto. Agawu toteaa ytimekkäästi: "Tuloksena oleva (3:2) rytmi on avain ymmärtämiseen... tämä ei ole itsenäistä, koska kaksi ja kolme kuuluvat yhteen Gestaltiin." 

keski|pienoiskuva|220x220px| 3:2 poikkirytmi. 

 3:8 
Seuraavaa kellorytmikuviota käytetään Ewe-rytmissä kadodo 24-rytmikuvio ylittää tahtiviivan, joka on ristiriidassa tahdin kanssa kolmella viiden iskun sarjalla kahdeksassa pääviivassa (jokaisella kaksi neljän lyönnin mittaista rytmiä). Kolme yksittäistä iskua vaimennetaan. Kadodo-kellon soittokuviota täydentää kolme "hidasta" poikkirytmiä, jotka ulottuvat kahteen mittayksikköön tai kolme-yli-kahdeksaan (3: 8). Yhden nelitahtisen jakson (yksittäinen mitta) yhteydessä ristirytminen suhde on 1,5:4.

keski|pienoiskuva|460x460px| kadodon soittokuvio 
keski|pienoiskuva|430x430px| 3: 8 tai 1,5: 4 

 Instrumentit 
oikea|pienoiskuva|198x198px| Gankoqui-kellot 

 Kello ja helistin 
Rytmin perustana ovat atoken, gankoguin ja axatsen äänet. Atoke on korkeääninen kumistin, jota soitetaan rautatangolla. Gankogui on kaksoiskello, joka ei ole valettu vaan taottu. Se tuottaa paljon heikommin kuultavia korkeita osittaisia ääniä kuin länsimaiset kellot ("puhtaampi" perustava) ja sitä soitetaan tangolla. Se tuottaa kaksi ääntä, joista kumpikin vaihtelevat, ja ne vaihtelevat eri gankogui-soitinten mukaan, joten niitä voidaan käyttää yhdessä. Gankogui soittaa keskeisen kuvion tai ohjauskuvion, jonka mukaan orkesteri rakentuu, vaikka tahdin määrääkin päärumpali. Monia kellokuvioita käytetään 8 - 24 sykkeellä, mutta yleisin kuvio on 12-sykkeinen perus-Ewe, tai vakiomalli.

 Vakiokuvio 
keski|pienoiskuva|380x380px| Tavanomainen kellokuvio (ylhäältä) ja siihen liittyvä axatse (alhalla).  Axatse alkaa toisesta iskusta (suluissa). 
Axatse on helmillä varustettu helistin, joka on tehty kalebassista. Peruskuvioon liittyy axatse-osa: "pa ti pa pa pa pa pa pa pa pa pa pa pa."  "Pa:t" liittyyvät vakiokuvioon iskemällä soitin polvea vasten. "Ti: n" ääni sykkii kellon iskujen välissä, nostamalla soitinta ylöspäin ja lyömällä sitä vapaalla kädellä. Kuten monissa afrikkalaisissa rytmeissä on yleistä, axatse-osa alkaa (ensin "pa") kellon (1a) toisella iskulla, ja viimeinen "pa" vastaa 1: tä. Axatse loppuu syklin alussa ja vaikuttaa edistäen koko rytmin syklistä luonnetta. 
oikea|pienoiskuva|180x180px| Axatse 

 Rummut 
Päärummut: Atsimewu Asiwui: Sogo, Kidi, Kagan, Kello, Helistimet 

Dagbamba: Puhuva rumpu, Brekete-rumpu 

 Taputukset ja laulu 
Ääni ja kädet. 

 Katso myös 
 Agbadza
 Arará
 Ewet
 Ewe-rummutus

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Atsiagbekor dance in Dzogadze, Ghana, 2011.
 BridgingDevelopment.org: Culture pages - Ewe Music 
 Articles, History on the Ewe Culture
 David Locke, Tufts University Ethnomusicolgist
 Kinka: traditional songs from Avenorpedo

Luokka:Ghanan musiikki
Luokka:Beninin musiikki
Luokka:Togon musiikki
Luokka:Sivut, joissa on tarkistamattomia käännöksiä