Elizabeth Loftus

Elizabeth Loftus (o.s. Fishman; s. 16. lokakuuta 1944 Bel Air, Kalifornia) on yhdysvaltalainen psykologi, joka on tutkinut erityisesti valemuistoja.

 Elämä ja ura 

Elizabeth Loftus syntyi Elizabeth Fishmanina Los Angelesissa. Hän suoritti kandidaatin tutkinnon matematiikassa ja psykologiassa Kalifornian yliopistossa Los Angelesissa (UCLA) vuonna 1966. Myöhemmin hän väitteli psykologiasta tohtoriksi Stanfordin yliopistossa vuonna 1970, jolloin hän alkoi kiinnostua erityisesti muistiprosesseista.

Loftus on ollut naimisissa Geoffrey Loftusin kanssa, joka on myös psykologian professori. He erosivat myöhemmin, mutta Elizabeth on säilyttänyt sukunimensä.

Loftus on työskennellyt useissa arvostetuissa yliopistoissa, muun muassa Washingtonin yliopistossa, jossa hän toimi professorina vuodesta 1973, sekä Kalifornian yliopistossa Irvinessä (UCI), jossa hän on ollut ansioitunut professori vuodesta 2002. Hän on julkaissut satoja tieteellisiä artikkeleita ja useita kirjoja, joista tunnetuimpia ovat Eyewitness Testimony (1979) ja The Myth of Repressed Memory (1994).

 Tutkimustyö 

Loftusin tutkimus keskittyy ihmimuistin epäluotettavuuteen ja siihen, miten muistot voivat vääristyä ulkoisten tekijöiden, kuten suggestioiden, vaikutuksesta. Hänen tunnetuin tutkimuksensa käsittelee misinformaatiovaikutusta, joka osoittaa, että ihmisten muistot tapahtumista voivat muuttua, kun heille annetaan harhaanjohtavaa tai virheellistä tietoa.

Yksi Loftusin tunnetuimmista kokeista on ”Lost in the Mall” -koe, jossa tutkijat onnistuivat istuttamaan koehenkilöille vääriä muistoja lapsuuden tapahtumasta, jossa he olivat eksyneet ostoskeskukseen. Tämä koe osoitti, että ihmiset voivat ”muistaa” tapahtumia, joita ei ole koskaan tapahtunut, mikäli heille annetaan vakuuttavia suggestioita.

Loftus on myös tutkinut torjuttujen muistojen käsitettä ja kritisoinut niiden käyttöä psykoterapiassa. Hän on väittänyt, että monet väitetyt torjutut muistot, erityisesti seksuaaliseen hyväksikäyttöön liittyvät, voivat olla syntyneet terapeuttien tai muiden ulkoisten vaikutuksesta.

 Kritiikki 

Loftusin työ on ollut mullistavaa oikeuspsykologian alalla, sillä se on osoittanut, että silminnäkijätodistukset eivät aina ole luotettavia. Hänen tutkimuksensa ovat johtaneet merkittäviin muutoksiin oikeusjärjestelmissä, muun muasssa siinä, miten silminnäkijätodistajia kuulustellaan ja miten muistojen luotettavuutta arvioidaan.

Hänen työnsä on kuitenkin herättänyt myös kritiikkiä, erityisesti hänen torjuttua muistoja koskevan kriittisen näkemyksensä vuoksi. Jotkut kriitikot, erityisesti seksuaalisen hyväksikäytön uhrien oikeuksia ajavat ryhmät, ovat syyttäneet Loftusia siitä, että hänen tutkimuksensa voivat vähätellä uhrien kokemuksia. Loftus on puolustanut kantaansa korostamalla tieteellisen näytön merkitystä ja varoittamalla väärien muistojen aiheuttamista vääristymistä.

 Palkinnot ja tunnustukset 

Loftus on saanut lukuisia palkintoja ja tunnustuksia työstään. Näihin kuuluvat muun muassa:

 American Psychological Associationin (APA) Distinguished Scientific Contribution Award (2003)
 Grawemeyer-palkinto (2005)
 Yhdysvaltain kansallinen tiedeakatemia -jäsenyys (2004)

Hän on myös ollut mukana monissa korkean profiilin oikeudenkäynneissä asiantuntijatodistajana, esimerkiksi O. J. Simpsonin ja Ted Bundyn oikeudenkäynneissä, joissa hän on antanut lausuntoja silminnäkijätodistusten luotettavuudesta.

 Lähteet 

Aiheesta muualla


Luokka:Yhdysvaltalaiset psykologit
Luokka:Vuonna 1944 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Yhdysvaltalaiset skeptikot
Luokka:Yhdysvaltalaiset tilastotieteilijät
Luokka:Washingtonin yliopiston professorit