Ranskan kielen äännerakenne

Tämä artikkeli kuvailee Pariisissa puhuttavan standardiranskan äännerakennetta eli fonologiaa. Huomattavia ranskan äänteellisiä ominaisuuksia ovat uvulaarinen r eli niin sanottu kurkku-r, nasalisoidut vokaalit sekä eräät fonologiset prosessit, jotka vaikuttavat sananloppuisiin äänteisiin.

Konsonantit
  Labiaalit  Dentaalit/Alveolaarit  Postalveolaarit/Palataalit  Velaarit/Uvulaarit Klusiilit soinnittomat p  t   k soinnilliset b  d   g Frikatiivit soinnittomat f  s  ʃ  soinnilliset v  z  ʒ  ʁ Approksimantit tavalliset  l   j labialisoidut   ɥ  w

  ovat laminaalisia dentialveolaarisia , kun taas  ovat dentaalisia .
  on yleensä apikaalinen alveolaarinen , mutta joskus laminaalinen dentialveolaarinen . Ennen äänteitä  se voi olla myös retrofleksinen .
  on muuttumassa kohti :tä.
 Velaarinen nasaali  ei ole natiivifoneemi, mutta se esiintyy lainasanoissa. Jotkut puhujat saattavat ääntää sen  tai .
 Approksimantit  vastaavat suppeita vokaaleja . Eräistä minimipareista huolimatta (esim. loua  'vuokrasi'; loi  'laki') ne esiintyvät usein vapaassa vaihtelussa.
 Joissakin murteissa esiintyy palataalinen lateraali  (), joka on standardikielessä kuitenkin langennut yhteen :n kanssa.
 Foneemilla  on useita eri äännearvoja, joista yleisimpinä soinnillinen ja soinniton uvulaarifrikatiivi  ja . Murteellisina pidettyjä ääntämyksiä ovat uvulaarinen tremulantti , alveolaarinen tremulantti  ja alveolaarinen napausäänne . Transkriptioissa käytetään useimmiten symbolia  vaikka äänne ääntyykin ennen soinnittomia obstruentteja ja niiden jälkeen sekä sanan lopussa soinnittomana .
 Velaarit  saattavat palatalisoitua  ennen etuvokaaleja  ja vaihtelevasti ennen vokaalia . Sananloppuinen  saattaa myös palatalisoitua . Velaarien palatalisaatio on perinteisesti yhdistetty työväenluokkaan, vaikkakin se on leviämässä muihinkin yhteiskuntaluokkiin isoissa kaupungeissa.

Liaison
Monissa ranskan sanoissa on niin sanottu latentti loppukonsonantti, eli sananloppuinen konsonantti, joka ääntyy ainoastaan seuraavan sanan alkaessa vokaalilla. Esimerkiksi sana deux 'kaksi' ääntyy  yksinään tai konsonanttialkuisen sanan edellä, mutta ennen vokaalilla alkavaa sanaa se ääntyy , esimerkiksi deux ans 'kaksi vuotta' . Tätä :aa kutsutaan liaison-konsonantiksi, joka näkyy sanan oikeinkirjoituksessa.

Vokaalit
Standardiranskassa on korkeintaan 13 oraalista vokaalia ja 4 nasaalista vokaalia.

+ Oraaliset  etu  keski  taka lavea  pyöreä lyhyt  pitkä suppea i   y   u puolisuppea e   ø  ə  o puoliväljä ɛ  ɛː  œ  ɔ väljä a     ɑ+ Nasaaliset  etu  taka lavea  pyöreä välinen ɛ̃  œ̃  ɔ̃ väljä   ɑ̃

Quebecin ja Cajunin murteissa suppeiden vokaalien  allofoneina esiintyvät  kun ne ovat foneettisesti lyhyitä (eli muuten kuin ennen konsonantteja ) tai umpitavuissa. Pariisin ranskassa  väljyys vaihtelee suppean :n ja lähes suppean :n välillä.

Puolisuppeat  ja puoliväljät  vokaalit ovat harvoin kontrastoivia, joten ne esiintyvät usein vapaassa vaihtelussa; yleisesti puolisuppeat esiintyvät avotavuissa ja puoliväljät umpitavuissa. On kuitenkin joitakin minimipareja; esimerkiksi  ja  kontrastoivat sananloppuisissa avotavuissa (allait  'oli menossa' vs. allé  'mennyt'), ja  ja  sekä  ja  kontrastoivat yksitavuisten sanojen umpitavuissa (Rhodes  'Rodos' vs. rôde  'maleksin'; jeune  'nuori' vs. jeûne  'paasto').

Vokaalien  ja  foneeminen kontrasti on hävinnyt Ranskan eteläosassa, jossa ne esiintyvät ainoastaan vapaassa vaihtelussa. :n ja :n sekä :n ja :n foneeminen kontrasti on säilynyt ainoastaan Belgiassa.

 ja  ovat laajalti langenneet yhteen Ranskassa, mistä johtuen jotkin kielitieteilijät eivät enää pidä niitä eri foneemeina. Ne kuitenkin kontrastoivat yhä selkeästi monissa murteissa, kuten Quebecissä.

Švaa
Ranskan švaa-vokaali  on foneettisesti hieman pyöreä välinen keskivokaali. Sitä pidetään joskus foneettisesti samana kuin . Ranskan švaan pääominaisuus on sen ”epävakaus”; joskus sitä ei äännetä lainkaan, kuten sanan keskellä yksittäiskonsonantin jälkeen
 rappeler  
ja sanan lopussa
 table  .
Sananloppuinen švaa saatetaan kuitenkin joskus lausua, jos sitä edeltää kaksi konsonanttia ja seuraa konsonanttialkuinen sana: 
 une porte fermée  .
Lisäksi sanan lopussa švaa äännetään usein runoissa ja lauluissa, jos rytmi sitä edellyttää.

I konjugaation verbien futuuri- ja konditionaalimuotojen švaa saatetaan jättää lausumatta myös kahden konsonantin jälkeen 
garderais  .

Yleensä švaa ei äänny umpitavuissa . Silloin kun se ääntyy niin, esiintyy yleensä morfologista vaihtelua :n kanssa; 
 harceler  
 harcèle  .
Joillakin puhujilla voi esiintyä kolmisuuntaista vaihtelua:
 appeler  
 appelle  
 appellation  , joka voi kuitenkin ääntyä myös .

Pituus
Lukuun ottamatta joillakin puhujilla esiintyvää :n ja :n kontrastia eräissä harvoissa minimipareissa (kuten mettre  ja maître ) vokaalipituus on täysin allofonista. Vokaali voi ääntyä pitkänä painollisessa umpitavussa seuraavissa tapauksissa:
 Vokaalit  ja nasaaliset vokaalit ääntyvät aina pitkänä: pâte ; chante .
 Kaikki vokaalit ääntyvät pitkinä ennen yksin esiintyviä konsonantteja  tai konsonanttiyhdistelmää : mère ; livre .

Paino
Sanapaino ei ole ranskassa erottavaa. Kieliopillinen paino on aina sanan viimeisellä tavulla, paitsi jos kyseisessä tavussa on švaa , jolloin paino on sitä edeltävällä tavulla. Švaalliset yksitavuiset sanat (ce, de, que) ovat yleisesti enkliittisiä mutta saattavat joskus olla painollisia.

Lähteet

 Aiheesta muualla 

äännerakenne
Luokka:Fonologia kielittäin