Saintes-Maries-de-la-Mer

Saintes-Maries-de-la-Mer tai Les Saintes-Maries-de-la-Mer (joskus lyhyesti Saintes) on kaupunki ja kunta Ranskassa Camarguessa Välimeren rannalla Bouches-du-Rhônen departementissa.

Saintes-Maries-de-la-Mer on Camarguen suurin kaupunki, ja se tunnetaan pyhiinvaelluspaikkana, mutta myös rantalomakohteena. Se on kasvanut 1000- ja 1100-luvuilla rakennetun kirkon ympärille. Kaupunki oli pitkään muurin ympäröimä, ja se on suurelta osin säilyttänyt historiallisen ilmeensä monine kapeine katuineen.

 Maantiede 

 Sijainti 
Saintes-Maries-de-la-Mer sijaitsee Etelä-Ranskassa Välimeren rannalla Camarguessa. Varsinainen kaupunki sijaitsee noin kilometrin verran itään Rhônen suiston läntisestä haarasta, Petit-Rhônesta, mutta kunnan alue ulottuu tämän suistohaaran molemmille puolille. Linnunteitse matkaa Arlesiin on noin 30 kilometriä..

 Geologia ja maanpinnan muodot 
Kunnan pinta-ala on 374,61 neliökilometriä. Maanpinnan korkeus merenpinnasta vaihtelee nollasta kuuteen metriin.

Saintes-Maries-de-la-Mer on Ranskan kunnista pinta-alaltaan laajimpia. Varsinaisessa Ranskassa, kun merentakaisia alueita ei oteta huomioon, vain naapurikunta Arles sekä Alpeilla sijaitseva Val-Cenis ovat laajempia. Suuri osa kunnan alueesta on lietemaata ja suota. Maatalousmaat sijaitsevat kunnan länsiosassa Petit-Rhônen varrella, kun taas suot ovat idässä, jossa on myös Vaccarèsin lampi.

 Kulkuyhteydet 
Saintes-Maries-de-la-Mer'iin johtaa Arlesista 38 kilometrin pituinen valtatie 570. Bac du Sauvage -niminen lautta kulkee paikkakunnalta Petit Camargueen, josta johtaa tie Aigues-Mortesiin ja Montpellieriin. Sivutietä pitkin pääsee lähellä oleville majakoille, joita ovat Phare de la Gachole, Phare de Beauduc ja Phare de Faraman.

Paikkakunnalla ei ole rautatieasemaa, mutta sinne on säännöllinen linja-autoyhteys Arlesista.

 Nimen alkuperä 

Kaupungin nimi, "Meren pyhät Mariat", johtuu legendasta, jonka mukaan noin vuonna 45 jKr. kolme Maria -nimistä naista, Maria Magdalena, Maria Salome (kirkollisen perimätiedon mukaan Jaakobin ja Johanneksen äiti) ja Kleopaksen vaimo Maria (joidenkin varhaiskristillisten lähteiden mukaan Neitsyt Marian sisar), olisivat nousseet siellä maihin tultuaan sinne meritse Pyhältä Maalta.

Oksitaanin kielellä kaupungin nimi on klassisen normin mukaan Lei Santas tai Lei Santei Marias de la Mar, Mistralin normin mukaan Li Santo tai Li Sànti Marìo de la Mar. Keskiaikaisessa oksitaanin kielessä nimi oli La Vila de la Mar tai Nòstra Dòna de la Mar. Paikallinen ääntämys on /li ˈsaŋtɔ/.

 Historia 
 Antiikin aika 

Varhaisin tunnettu maininta paikkakunnasta on 300-luvulta. Silloin runoilija ja maantieteilijä Avienus mainitsi, että alueella, josta hän käytti nimitystä Oppidum priscum Ra, asui useita kansanryhmiä. Gallian historiasta kirjoittanut Calmille Jullian sijoitti tämän paikan nykyisen kunnan alueelle. Termi Oppidium tarkoitti linnoitusta ja priscum vanhaa, joten kyseessä oli "Ran vanha linnoitus". Avienuksen mukaan Ra paikan nimessä viittasi egyptiläiseen Ra-jumalaan, jolle saari olisi ollut pyhitetty. Todennäköisemmin se kuitenkin johtui gallian kielen linnoitusta tarkoittavasta sanasta rātis, joka esiintyy myös esimerkiksi nimessä Île de Ré.

 Keskiaika 
Vuonna 513 paavi Symmachus myönsi Césaire d'Arlesille oikeuden käyttää palliumia ja teki hänestä edustajansa Galliassa. Niihin aikoihin Arlesin piispa teki lähetystyötä seudulla, jossa pakanallisilla ja roomalaisilla kulteilla oli yhä vahva asema ja muutti tarvittaessa vanhoja kulttipaikkoja kristillisiksi kirkoiksi. Niinpä hän perusti Saintesiin luostarin tai kirkon, mikä viittaa siihen, että paikalla olisi aikaisemmin ollut pakanallinen temppeli. Ei tiedetä tarkoin, milloin kirkko otettiin käyttöön, mutta tiedetään, että kun Césaire d'Arles vuonna 542 kuoli, hän oli testamentannut luostarilleen paikan, jonka nimenä tuolloin oli Sancta Maria de Ratis.

Kylän nimeksi tuli nyt Saintes Maries de la Barque (tai Saintes Maries de Ratis. Joskus käytettiin myös nimiä Notre-Dame de la Barque tai Notre-Dame de Ratis.

Talella 859–860, joka oli vuosisadan ankarin, viikingit talvehtivat Camarguessa, todennäköisimmin juuri Saintesissa, ennen kuin jatkoivat matkaansa Rhônen alajuoksua pitkin Valenceen saakka, jossa Girart de Roussillon heidät pysäytti.

Syyskuussa 869 saraseenit tekivät yllätyshyökkäyksen Camargueen, kun Arlesin piispa Rotland parhaillaan tarkasti alueen puolustusmahdollisuuksia. Piispa vangittiin, mutta hänet luvattiin vapauttaa, jos lunnaiksi saatiin aseita, orjia ja muita rikkauksia. Vaikka arlesilaiset luovuttivat vaaditut lunnaat, he saivat kuitenkin takaisin vain piispan kuolleen ruumiin, joka tuotiin puettuna ja istuimelle asetettuna todennäköisesti juuri Saintes-Maries-de-la-Merin rannalle.

Kaupungin linnoitettu kirkko sai nykyisen muotonsa pääosin 1000- ja 1100-luvuilla, joskin sitä laajennettiin vielä 1700-luvun puolivälissä. Kellotapuli sen sijaan on rakennettu uudelleen useita kertoja, viimeksi vuonna 1901.

1100-luvulla paikkakunnan nimi muutettiin muotoon Notre-Dame-de-la-Mer. 

Vuonna 1448 kuningas René d'Anjoun käynnisti etsinnät Maria Jakoben ja Salomen pyhäinjäännösten löytämiseksi. Arlesin arkkipiispa Louis Aleman ei osallistunut hankkeeseen, sillä hänet oli Baselin kirkollis­kokouksen vuonna 1440 tekemällä päätöksellä ekskommunioitu. Hänen poissa­ollessaan paavia edustivat Pierre de Foix, Aix-en-Provencen arkkipiispa Robert Damiani ja Marseillen piispa Nicola de Brancas. Samassa yhteydessä purettiin kirkkolaivan sisällä ollut pienempi alkeellnen kirkko, joka mahdollisesti oli merovingien aikainen kappeli 500-luvulta.

 Uusi aika 
[[Tiedosto: Vincent Willem van Gogh 042.jpg|thumb|Vincent van Goghin maalaus Purjeveneet Saintes-Maries'issa vuodelta 1888.]]

Vuonna 1720 rutto surmasi puolet Marseillen ja kolmasosan Arlesin asukkaista. Toisin kuin vuonna 1348, tällä kertaa Saintes-Maries-de-la-Mer säästyi epidemialta, sillä Arlesista paenneita ihmisiä ei päästetty paikka­kunnalle. Ranskan vallan­kumouksen aikana vuosien 1794 ja 1797 välillä paikka­kunnalla ei suoritettu uskonnollisia menoja. Kirkon ampuma-aukot purettiin ja niiden kivet myytiin, mutta ne rakennettiin uudestaan vuonna 1873.

Vuonna 1801 kylä sai nykyisen nimensä Saintes-Maries-de-la-Mer. Romanien pyhiinvaellus lienee saanut alkunsa 1800-luvun puolimaissa; joka vuosi toukokuussa he saapuvat suurin joukoin kaikkialta Euroopasta kunnioittamaan suojeluspyhimystään, Saaraa, "Mustaa neitsyttä".  Kesäkuun alussa 1888 Vincent van Gogh, joka oli juuri saapunut Provenceen, vietti viisi päivää Saintesissa. Hän piirsi ja maalasi varsinkin veneitä rannalla, kylää rannan dyyneitlä nähtynä ja joitakin järviruo'on peittämiä mökkejä.

Elokuussa 1898 avattiin Arlesin ja Saintes-Marie-de-la-Mer'in välinen rautatie, jonka omisti Chemins de fer de Camargue -niminen yhtiö. Linja kävi kannattamattomaksi autoliikenteen kehittyessä, ja se suljettiin lokakuussa 1953.

Vuonna 1899 markiisi Folco de Baroncelli-Javon asettui Saintesiin Sauvagen tien varrelle. Hän osallistui härkätaistelun paikallisen muodon, course camarguaisen sääntöjen kehittämiseen. Vuonna 1909 hän perusti Nacioun gardiano -nimisen järjestön vaalimaan ja ylläpitämään camarguelaisia perinteitä.

1800-luvun lopulta lähtien mutta varsinkin ensimmäisen maailmansodan jälkeen paikkakunnalla ovat käyneet monet taiteilijat ja kirjailijat kuten Ivan Pranišnikoff vuonna 1899, Hemingway vuonna 1920 sekä Picasso ja Brayer 1950-luvulla.  Siellä on kuvattu myös useita elokuvia. Vuonna 1975 Bob Dylan vietti paikkakunnalla muutaman päivän toukokuun pyhiinvaelluksen aikana.

Vuonna 1948 Ranskan apostolinen nuntius Angelo Giuseppe Roncalli, josta myöhemmin tuli paavi Johannes XXIII, osallistui Saintesissä pyhiinjäännösten löytämisen 500-vuotisjuhlallisuuksiin.

1960-luvulta lähtien matkailu on ollut paikkakunnan pääelinkeino, ja sitä on kehitetty varsinkin 1980 luvulta lähtien. Kunta on kokenut huomattavia muutoksia. Sen väkiluku on kasvanut: vuonna 1946 siellä oli 1687 asukasta, vuonna 2006 heitä oli jo 2341. Ennen heistä suuri osa oli maanviljelijöitä ja kalastajia, joita kumpiakin on enää vähän. Sen sijaan siellä on entistä enemmän kauppiaita sekä myös eläkeläisiä, joista suuri osa on muualta kotoisin. Paikkakunnalle on rakennettu myös uusi satama.

 Kunnallispolitiikka 
 Luettelo määreistä 

Saintes-Maries-de-la-Mer'n määreinä ovat toimineet:

 1870–1871: Honoré Coulomb
 1871–1872: Marc Coulomb
 1872–1877: Guillaume Soulès
 1877–1884: Jean Bertrand
 1884–1886: Alexandre Savoye
 1886–1999: Jean Roche
 1999–1892: Georges Lagorce
 1892–1904: Paul Peyron
 1904–1906: Honoré Pioch
 1906–1920: Joseph Espelly
 1920–1921: Joannin Audibert
 1921–1934: Esprit Pioch
 1934–1942: Joannin Aidibert
 1942–1944: Roger Laurent
 elokuusta syyskuuhun 1944: Marius Sellier
 1944–1945: Georges Vendran
 1945–1972: Roger Delagnes
 1972–1995: Hubert Manaud
 1995–    : Roland Chassain

 Ystävyyskaupungit 

Saintes-Maries-de-la-Merin ystävyyskaupunkeja ovat::
 Cillamanrique de la Condesa Espanjassa vuodesta 2000 ja
 Grosseto Italiassa vuodesta 2000.

 Pyhiinvaelluspaikka 

Saintes-Maries-de-la-Meriin saapuu kaksi kertaa vuodessa suuri joukko pyhiinvaeltajia, 24.–25. toukokuuta sekä lokakuun 22. päivää lähimpänä olevana sunnuntaina. Pyhiinvaellukset järjestetään Marian, Kloopaksen äidin) ja Maria Salomen muistoksi, jotka legendan mukaan olisivat vuoden 45 jKr. aikoihin nousseet siellä maihin yhdessä Maria Magdalenan kanssa ja ensimmäisinä tuoneet kristinuskon Provenceen. Toukokuun 24. päivän pyhiinvaellukseen osallistuu myös suuri joukko romaneja ja jenishejä kaikkialta Euroopasta ja jonkin verran muistakin maanosista, sillä paikkaan liittyy myös heidän suojeluspyhimyksensä Saara Egyptiläinen, jonka kerrotaan myös saapuneen paikalle kolmen pyhän Marian mukana. Kaupungin linnoitetussa kirkossa on Pyhää Saaraa esittävä veistos.

Pyhiinvaellukset Saintes-Maries-de-la-mer'iin saivat alkunsa 1200-luvulla. Romanien pyhiinvaellus sen sijaan on saanut alkunsa vasta satoja vuosia myöhemmin. Kertomukset kolmen pyhän Marian saapumisesta alueelle ovat pikemminkin legendoja kuin todellista historiaa.

 Muita juhlia ja kulttuuritapahtumia 

Kesäkuussa paikkakunnalla pidetään votiivijuhla (), jossa juhlan väreihin pukeutuneet nuoret kokoontuvat suurin joukoin kaduille ja toreille. Juhlaan liittyy härkätaisteluja.

Heinäkuun 14. päivän aikoihin paikkakunnalla järjestetään kolmipäiväinen "hevosjuhla", 
Vuoden lopussa joulun ja uudenvuoden välillä kylässä esitellään camarguelaisia perinteitä. Silloin voi osallistua esimerkiksi Abrivado aux Flambeaux -nimiseen kulkueeseen, jossa härkiä kuljetetaan kaupunkiin auringon laskun aikoihin.

Kaupungin määrin virastotalon edessä olevalla torilla pidetään markkinat maanantaisin ja perjantaisin.

 Huomattavia rakennuksia 

Saintes-Maries-de-la-Mer'in huomattavin rakennus on 1000- ja 1100-luvuilla rakennettu linnoitettu kirkko Église de Notre-Dame-de-la-Mer, joka rakennettiin suojelemaan pyhäinjäännöksiä mutta myös paikallisia asukkaita siinä tapauksessa, että saraseenit nousisivat alueella maihin. Korkea kappeli on samalla vartiotorni, jota sen juurella kiertää tie ja joka on varustettu myös ampuma-aukoin.

Muita huomattavia rakennuksia ovat:
 Markiisi de Baroncellin museo ja talo, entisessä määrin virastotalossa. Museo esittelee markiisi Folco de Baroncelli-Javonin keräämiä dokumentteja perinteisestä camarguelaisesta elämänmuodosta,ja kaupungin historiasta.
 Château d'Avignon
 Arènes des Saintes-Maries-de-la-Mer, rakennettu 1930-luvulla härkätaisteluja varten.
 Ben K:n maalaus "Camargue" kaupungin keskustassa
 Määrin virastotalo, rakennettu 1930-luvulla, koristettu Marcel Dyfin maalauksilla.

 Saintes-Maries-de-la-Mer elokuvissa 

Paikkakunnalla on kuvattu useita elokuvia kuten
 Crin-Blanc (1952)
 D'où viens-tu Johnny? (1963)
 La course du lièvre à travers les champs (1972)
 Pitkä vaalea punatukkainen (, 1974).

Myös elokuvan Le Professionel (1981) alkukohtaus on kuvattu Saintes-Maries-de-la-Merissä, vaikka sen tapahtumat suurimmaksi osaksi sijoittuvat Afrikkaan.

 Paikkakuntaan liittyviä tunnettuja henkilöitä 

 Folco de Baroneclli-Javon (1869–1943), paikallisia perinteitä vaalinut ja tunnetuksi tehnyt kirjailija ja runoilija
 Vincent van Gogh, oleskeli paikkakunnalla 10–16. kesäkuuta 1888, maalasi siellä kolme taulua ja teki 11 piirustusta
 Permann-Paul, ranskalainen taidemaalari
 Denys Colomb de Daunant, kirjailija, runoilija, valokuvaaja ja elokuvaaja, Albert Lamorissen vuonna 1952 ohjaaman elokuvan Crin-Blanc'' käsikirjoittaja
 Christian Chomel, raseteur, vit aux Saintes-Maries-de-la-Mer depuis 2002.
 Manitas de Plata, flamencokitaristi, joka saapui paikalle joka vuosi pyhiinvaellusaikoina.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Ranskan kaupungit
Luokka:Bouches-du-Rhônen kunnat
Luokka:Katoliset pyhiinvaelluskohteet