Sofia Eerikintytär

Sofia Eerikintytär (tansk. Sofia Eriksdatter af Danmark, ruots. Sophia Eriksdotter) ; (n. 1240–1286 Tanska) oli tanskalainen prinsessa, joka Valdemar Birgerinpojan puolisona oli Ruotsin kuningatar vuosina 1260-1275.

 Suku 
Sofia oli Tanskan kuningas Eerik IV Plovpenningin ja prinsessa Jutta von Sachsenin vanhin tytär. Sofia oli 10-vuotias kun hänen isänsä murhattiin vuonna 1250. 

Hänellä oli kolme sisarta, joista toiseksi vanhin, Ingeborg (1244-1287) avioitui Norjan kuningas Maunu VI Lainparantajan kanssa. Hänen avioliittonsa oli osa sulhasen isän, Birger Jaarlin suunnitelmaa Ruotsin ja Tanskan välisten suhteiden parantamiseksi. Sofian kaksi nuorinta sisarta Jutta (1245–1284) ja Agnes (1249–1290) lähetettiin dominikaaniluostariin Roskildeen 1260-luvulla, koska pelättiin perinnön hajaantumista heidän mahdollisten avioliittojensa tähden. Sisaret eivät viihtyneet luostarissa, vaan muuttivat vuonna 1271 Ruotsiin Sofian ja Valdemarin hoviin. 

 Avioliitto 
Sanotaan, että kun tytölle ilmoitettiin tämän menevän naimisiin Ruotsin kuningas Valdemar Birgerssonin kanssa, hän meni kammioonsa ja rukoili neitsyt Mariaa: "Anna minulle onnea hänen kanssaan ja hänelle minun kanssani". Heidät vihittiin vuonna 1260 Jönköpingissä, paikka voi olla myös Ödeshögin Öninge, Eerikinkronikka puhuu Ymningenistä.

Kuningatar Sofiaa kuvataan nokkelaksi, temperamenttiseksi ja voimakastahtoiseksi kaunottareksi, jolla oli terävä kieli, ja hänen kärkevistä huomautuksistaan on olemassa monia lainauksia. Hän kutsui miehensä veljeä Magnusia "Kittlarböteriksi", mahdollisesti "kittelflickare" koska tämä oli tummaverinen ja laiha, mitä pidettiin loukkauksena, ja Eerikiä "Erik allsintet". Hänet tunnettiin muun muassa kiinnostuksestaan ​​shakkiin. 

Vuonna 1269 hän vieraili isänsä haudalla sekä sisartensa Agnesin ja Jutan luona Tanskan luostareissa. Vuonna 1272 Jutta saapui Ruotsin hoviin ja sai Sofian puolison Valdemarin kanssa lapsen vuonna 1273, mikä pakotti kuninkaan tekemään sukulaisen kanssa tehdyn aviorikoksen vuoksi katumustyönä pyhiinvaelluksen Roomaan vuonna 1274. Tätä tietoa on uudempi historiantutkimus kritisoinut. "Voi minua. En koskaan voi voittaa sitä surua. Voi minua, että sisareni koskaan näki Ruotsin valtakunnan", Sofian kerrotaan sanoneen. Kun aviomies syrjäytettiin Hovan taistelun jälkeen vuonna 1275, he olivat Ramundebodan luostarissa Närkessä. Mies nukkui ja Sofian kerrotaan pelanneen shakkia kun hämmästyttävä uutinen tultiin kertomaan.

Vuonna 1277 Sofia palasi kotimaahansa Tanskaan. Aviomies oli tällöin alkanut asua avoimesti rakastajattariensa kanssa, ja piispat moittivat kuningasta aviovaimonsa syrjäyttämisestä. Vuonna 1283 entinen kuningatar lahjoitti lohenkalastus oikeutensa Norrköpingissä Skänningen Pyhän Martinuksen dominkaaniluostarin sisaristolle, jossa hänen nuorin tyttärensä Margereta oli nunnana. Juuri hänen lahjoituskirjeeseensä on kirjattu ensimmäistä kertaa paikannimi Norrköping, muodossa Norkøponge.

 Lapset 

 Ingeborg (1263–1292), avioitui Holsteinin herttua Gerhard II:n kanssa
 Erik (1272–1330), Norjan ja Ruotsin valtaneuvos, avioitui Ingeborg Knutsdotterin (Aspenäs-suku) kanssa, Bjälbo-suvun Valdemar-haaran kanta-isä
 Marina (k. 1285), avioitui kreivi Rudolf von Diepholzin kanssa
 Rikissa (ennen 1273 – noin 1292), avioitui Puolan kuningas Przemysł II:n kanssa, heidän tyttärensä Ryksa-Elżbieta avioitui Puolan ja Böömin kuningas Venceslaus II:n kanssa.
 Katarina (k. 1283)
 Margareta (k. 1288 jälkeen), nunna Skänningenin dominikaaniluostarissa

 Viitteet 

Luokka:Ruotsin kuningattaret
Luokka:Vuonna 1286 kuolleet