Korkeakouluneuvosto

Korkeakouluneuvosto () oli Suomessa vuosina 1966–1995 toiminut opetusministeriön alainen viranomainen, joka käsitteli Suomen yliopistojen ja korkeakoulujen yleistä kehittämistä, niiden tulo- ja menoarvioita sekä antoi ministeriöille lausuntoja. Neuvosto asetettiin kolmeksi vuodeksi kerrallaan.

 Historia 
Korkeakouluneuvostossa oli alun perin kahdeksan jäsentä, varajäsenet sekä puheenjohtaja; viiden jäsenen oli oltava korkeakoulun opettaja. Puheenjohtajaksi asetettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (KTO) osastopäällikkö, ja valtioneuvosto kutsui jäsenet. Lisäksi neuvostossa oli jaostoja ja pysyviä asiantuntijoita.Hosia (2009), s. 8.

Korkeakouluneuvoston perustamisen taustalla oli kahden komitean työ. Professori Paavo Suomalainen johti korkeakoululaitoksen suunnittelukomiteaa (1963–1966), joka selvitteli korkeakouluhallinnon järjestämistä, ja presidentti Urho Kekkonen oli helmikuussa 1965 akateemikko Rolf Nevanlinnan ehdotuksesta asettanut professori Oiva Ketosen johtamaan työryhmää, jonka piti selvittää, kuinka yliopisto-opetus ja -tutkimus voitaisiin Suomessa pysyttää ”kansainvälisen kehityksen tasalla”. 

Korkeakoululaitoksen suunnittelukomitean jaosto esitti 12. helmikuuta 1966 valtioneuvostolle, että opetusministeriöön olisi perustettava korkeakouluneuvosto, joka valmistavasti käsittelisi yliopistojen ja korkeakoulujen yleistä kehittämistä. Korkeakoululaitoksen suunnittelukomitean kolmannessa osamietinnössä (22. kesäkuuta 1966) todettiin, että korkeakoululaitoksen ylintä hallintoa koskevien asioiden hoito olisi kaikkien yliopistojen ja korkeakoulujen osalta keskitettävä opetusministeriöön. 

Korkeakouluneuvosto perustettiin asetuksella huhtikuussa 1966,Asetus korkeakouluneuvostosta (AsK 225/1966). ja ensimmäinen kokous pidettiin 30. huhtikuuta 1966. Ensimmäinen neuvosto, jota johti Oiva Ketonen, ei kuitenkaan toiminut kuin runsaan vuoden. Tampereen yliopiston rehtori Paavo Koli oli hyökännyt kovasanaisesti Ketosta vastaan, eikä tämän virkamääräystä jatkettu. Ketosen tilalle tuli virkansa puolesta Ragnar Meinander, ja neuvoston toiminta päättyi jo toukokuussa 1967,Hosia (2009), s. 15–17. kun uudistettu asetus astui voimaan.Asetus korkeakouluneuvostosta (AsK 161/1967).

Vuoden 1967 asetuksessa neuvoston jäsenmäärää ja tieteenalojen edustusta kasvatettiin. Puheenjohtajan lisäksi oli kymmenen jäsentä sekä varajäsenet. Opetusministeriön KTO:n osastopäällikkö ei enää ollut automaattisesti puheenjohtaja, vaan presidentti nimitti puheenjohtajan.Hosia (2009), s. 23–24. Toista neuvostoa johti professori Olli Lehto.Hosia (2009), s. 26. Kaikki neuvostot eivät toimineet täyttä kolmivuotiskautta. Esimerkiksi kolmas neuvosto kaatui hallinnonuudistukseen vajaan kahden vuoden toiminnan jälkeen,Hosia (2009), s. 56–57. ja neljäs neuvosto toimi vain vuoden.Hosia (2009), s. 63.

Vuosien mittaan neuvoston kokoonpanoa kasvatettiin; esimerkiksi vuoden 1973 asetuksessa jäseniä oli jo seitsemäntoista.Asetus korkeakouluneuvostosta (AsK 455/1973).

Korkeakouluneuvoston toiminta päättyi vuonna 1995, kun opetusministeriö oli päättänyt perustaa tilalle korkeakoulujen arviointineuvoston. Julkisuudessa tapahtumaa pidettiin lähinnä nimenmuutoksena.Hosia (2009), s. 255–256.

Korkeakouluneuvoston puheenjohtajat ja toimikaudet
 Oiva Ketonen 1966 — Ragnar Meinander 1966–1967
 Olli Lehto 1967–1970
 Nils Westermarck 1970–1972
 Mikko Niemi 1972–1973
 Asko Vilkuna 1973–1974
 Asko Vilkuna 1974–1977
 Asko Vilkuna 1977–1980
 Asko Vilkuna 1980–1983
 Risto Ihamuotila 1984–1986
 Risto Ihamuotila 1987–1989
 Juhani Kärjä 1990–1992
 Reijo Vihko 1993–1995

Lähteet

Luokka:Suomen entiset viranomaiset ja keskusvirastot
Luokka:Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö
Luokka:Korkeakoulutus