Sortavalan seminaari

Sortavalan seminaari oli vuosina 1880–1944 Sortavalassa toiminut opettajainvalmistuslaitos, joka koulutti opettajia erityisesti Karjalaan. Se jatkoi Itä-Suomen seminaarina, josta opettajakoulutus siirtyi Joensuun korkeakouluun, sittemmin Joensuun yliopistoon. Nykyisin sen koulutusperinteitä jatkaa Itä-Suomen yliopisto. Sortavalan seminaari oli vaikutusalueensa sivistystyön keskus. 

 Seminaarin perustaminen ja vuodet 1880–1917 
alt=Sortavalan seminaarirakennuksia|pienoiskuva|Sortavalan seminaarirakennuksia. Karjalan Kirjakauppa- ja Kustannusliike, tuottaja 1900–1929. Museovirasto-Musketti
Vuosien 1877–1878 valtiopäivillä säädyt päättivät perustaa suomenkielisen opettajaseminaarin Sortavalaan. Taustalla oli halu torjua Laatokan Karjalan venäläistäminen.Sortavalan seminaari 1880–1940: muistojulkaisu, toimittanut Iivo Härkönen, K. H. Pankakoski ja Väinö Seppä.  Helsinki: Valistus, 1940, s. 19–20.Ajat muuttuvat: Sortavalan seminaarin perustamisen 100-vuotisjuhlakirja / toimituskunta: Urho Somerkivi, päätoim., Antti Henttonen, toimitussihteeri et al.; julk.: Kymölän kilta ry.  Hki: Kymölän kilta, 1980, s. 11 Raja-Karjalan kansakoululaitos oli vasta kehittymässä, ja seminaarin yhtenä tavoitteena olikin kouluttaa suomenkielisiä opettajia ortodoksiväestön tarpeisiin.Kemppinen, Iivar: Sortavalan seminaarin historia Helsinki: Kymölän kilta, 1969, s. 118 Nähtiin myös tärkeäksi parantaa Pietarin suomalaisten koulutusmahdollisuuksia.Laine, Antti. Itäinen yhteys: Sortavalan seminaari – Joensuun yliopisto kulttuurin vaalijana ja välittäjänä, s. 53, 56 Julkaisussa Saimaalta Kolille: Karjalan tutkimuslaitos 1971–1991. Joensuu: Joensuun yliopisto, Karjalan tutkimuslaitos, 1991. s. 49–66 951-708-004-2.   Edellytykset seminaarin perustamiselle tarjosivat valtioneuvos Herman Hallonblad ja hänen puolisonsa  Elisabeth o.s. Siitoinen. He lahjoittivat seminaarin sijoituspaikaksi Kymölän tilan, johon kuului Siitoisen kansakoulu peltoineen ja metsineen, ja alkupääomaksi 200 000 kultamarkkaa. Kaksoisseminaaria (erilliset osastot mies- ja naisopiskelijoille), jossa oli myös sisäoppilaitosIsosaari, Jussi. Seminaarista yhteiskuntaan: Sortavalan seminaarista vuosina 1884–1940 valmistuneet kansakoulunopettajat maamme kulttuuri-, yhteiskunta- ja talouselämän vaikuttajina. Hki: Kymölän kilta, 1989, s. 11 kutsuttiin tuolloin Kymölän seminaariksi. Avajaisissa 20. lokakuuta 1880 oli läsnä mm. vihkiäispuheen pitänyt ylitarkastaja Uno Cygnaeus,Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 11–18 joka oli voimakkaasti puolustanut kansankielisen oppilaitoksen perustamista, tosin SavonlinnaanSortavalan seminaari 1880–1940, s. 20–21 Sortavalan seminaari 1880–1930, toim. Aimo Lahti. Helsinki: Valistus, 1930, s. 18 

Sortavalan seminaari vakiintui oppilaitoksen nimeksi vuodesta 1881 Karl Oskar Hynénin johtajakaudella. Ensimmäiseksi johtajaksi nimitettiin kokenut koulumies pastori FM Claes Molander ja johtajattareksi  Augusta Emilia Bergman, joka oli valmistunut Jyväskylän seminaarista ja toiminut useita vuosia Viipurin kansakouluissa.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 30 Miesluokalla aloitti 27 ja naisluokalla 30 oppilasta. Ensimmäisenä suomen kielen opettajana aloitti Jenny Ingman vuonna 1882, josta myöhemmin tuli Sortavalan diakonissalaitoksen johtaja.Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 51 Harjoituskoulut opetusharjoittelua varten erikseen pojille ja tytöille aloittivat toimintansa syksyllä 1882.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 37 Seminaarin yhteyteen perustettiin vuonna 1883 lastenseimi ja lastentarha naisoppilaiden pätevöittämiseksi lastenhoidon opetukseen. Seimi toimi vuoteen 1893 ja tarha vuoteen 1900, jonka jälkeen niistä muodostettiin harjoituskoulujen kaksi alinta luokkaa.Kemppinen, s. 215 Seminaarin kirjasto alkoi kartuttaa kirjakokoelmaansa Jyväskylän seminaarilta saamansa arvokkaan lahjoituskokoelman pohjalta.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 41 

Seminaarin laaja puutarha, puisto ja suuri maatila metsineen tarjosivat mahdollisuuden käytännönläheiseen puutarhaopetukseen.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 41–42. Sortavalan seminaarin puutarha toimi esikuvana ja opinto- ja tutustumiskohteena koko Laatokan Karjalalle. Puutarhaopetus laajeni myöhemmin maatalousopetukseksi.Kemppinen, s. 131 Toisella sortokaudella seminaaria yritettiin lakkauttaa, ja vuonna 1907 johtajaksi valittu Aadolf Oskar Relander karkotettiin Siperiaan syksyllä 1916, mistä hän pääsi palaamaan vasta keväällä Venäjän vallankumouksen jälkeen.Kemppinen, s. 170Erotetuksi  joutui poliittisesti vaarallisena pidetyn ainekirjoitusaiheen vuoksi myös suomen kielen opettaja Natalia Piispanen, joka palasi työhönsä vuonna 1905 suurlakon jälkeen.Hämynen & Itkonen, s 170

 Vuodet 1917–1945 
alt=Luonnontieteilijä K. H. Hällström (myöh. Pankakoski), joka toimi Sortavalan seminaarin luonnonhistorian ja maantiedon lehtorina ja viimeisenä rehtorina saniaisten (struthiopteris) keskellä|pienoiskuva|Luonnontieteilijä K. H. Hällström (myöh. Pankakoski), joka toimi Sortavalan seminaarin luonnonhistorian ja maantiedon lehtorina ja viimeisenä rehtorina saniaisten (struthiopteris) keskellä. Museovirasto-Musketti
alt=Sortavalan seminaarin soittajat ja Iltakuoro. Museovirasto-Musketti|pienoiskuva|Sortavalan seminaarin soittajat ja Iltakuoro. Museovirasto-Musketti
Vuonna 1918 puolustuslaitos otti seminaarin tilat käyttöönsä, ja opiskelijat sijoitettiin Kajaanin, Rauman, Jyväskylän, Heinolan ja Raahen seminaareihin syksyyn 1920 saakka, jolloin toiminta pääsi jälleen käyntiin.Nurmi, Veli: Suomen kansakoulunopettajaseminaarien historia Helsinki: Opetusalan ammattijärjestö OAJ, 1995  s. 186 

Suomen itsenäistyminen tarjosi henkiset ja taloudelliset edellytykset seminaarin kehittymiselle pulavuosistakin huolimatta.Isosaari,  s. 16 Vuoden 1921 oppivelvollisuuslaki velvoitti seminaarit valmistamaan enemmän opettajia kuin aikaisemmin.Martti Kuikka: Vuosien 1917–18 murroksen vaikutus opettajankoulutukseen ja opettajakuvaan s. 6 Suomen kasvatushistoriallinen seura  Sortavalassakin lisättiin laajemman pohjakoulutuksensa tai työkokemuksensa takia lyhyemmässä ajassa valmistuvien niin sanottujen hospitanttienKemppinen, s. 122 kouluttamista useiden vuosien ajaksi.Kemppinen, s. 222–223 Oppivelvollisuuslain tultua voimaan vuonna 1921 seminaarissa oli 11 luokkaa.Kemppinen s. 168 Vuoden 1922 seminaarikomitean mietintö antoi eväitä vakaan hallinnollisen ja pedagogisen järjestelmän luomiseen. Rehtori Kaarlo Saarialho, joka tämän tehtävän pääosin suoritti, johti myöhemmin seminaareja kouluhallituksesta käsin.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 88  

Uusi suuri kivirakennus oli juuri valmistumaisillaan,Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 89 kun syksyllä 1939 seminaarin työ keskeytyi rakennusten joutuessa jälleen puolustusvoimien haltuun. Talvisodan pommituksissa osa seminaarin rakennuksista tuhoutui ja opiskelijat jouduttiin sijoittamaan sisämaan seminaareihin. Toiminta aloitettiin uudelleen syksyllä 1942, mutta kesällä 1944 seminaari evakuoitiin lopullisesti Sortavalasta Raumalle.  Nimi muutettiin vuonna 1945 Itä-Suomen seminaariksi. 

Sortavalan seminaari ehti yli 60 toimintavuotensa aikana vuodesta 1880 alkaen kouluttaa lähes 3 000 opettajaa.Henttonen, Antti. Sortavalan seminaari oli Karjalan korkeakoulu Julkaisussa Koulu kansakuntaa rakentamassa / kirjoittajat: Pauli Arola  et al.. Helsinki: Suomen kouluhistoriallinen seura, 2005, s. 86–100 s. 99

 Opetusohjelma 
Sortavalan seminaarin, kuten muidenkin opettajaseminaarien opetussuunnitelman lähtökohtana olivat kansakoulun oppiaineet, joihin kuului runsaasti taito- ja taideaineita.Nurmi, Veli: Maamme seminaarien varsinaisen opettajakoulutuksen synty ja kehittyminen viime vuosisadalla. 2, Didaktinen osa, Väitöskirja Jyväskylä: Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulu: 1964, s. 8Kemppinen, s. 107–108, 213Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 65 Niiden lisäksi alusta lähtien opetettiin myös kasvatusaineita, kuten kasvatus- ja opetusoppia sekä sielutiedettä.Kemppinen, s. 107–108, 213. Opetusohjelmassa niin seminaarissa kuin harjoituskouluissa seurattiin koti- ja ulkomaista pedagogista kehitystä.Kemppinen, s. 52, 173–174, 180–181Nurmi 2. 1964, s. 7 Kaiken kaikkiaan seminaarin antaman opettajakoulutuksen on katsottu olleen ajankohtaan nähden korkeatasoista ja monipuolistaIsosaari, s. 23  ja antaneen vankan pohjan paitsi viranhoitoon myös paikkakunnan kulttuuri- ja sivistyselämän kehittämiseen.Isosaari, s. 64Kuikka, s. 9 http://www.kasvhistseura.fi/dokumentit/1212150532_kuikka.pdf.pdf Pahimpana heikkoutena pidettiin vieraiden kielten puuttumista, johon historialliset syyt olivat johtaneet.Kemppinen, s. 167–168Nurmi 1995, s. 163

Alkuvaiheessa seminaariopetusta ohjasivat Cygnaeuksen saksalaisesta ja sveitsiläisestä opettajakoulutuksesta omaksutut pedagogiset periaatteet, jotka korostivat havainnollisuutta,Kemppinen s. 69–70 tekemällä oppimista,Nurmi, Veli:Maamme seminaarien varsinaisen opettajakoulutuksen synty ja kehittyminen viime vuosisadalla. 1 Väitöskirja Jyväskylä: Jyväskylän kasvatusopillinen korkeakoulu: 1964, s. 71 uskontokasvatusta, joka sisälsi eettisen, sosiaalisen sekä kansalaiskasvatuksen,Kemppinen, s. 72–73Isosaari, s. 19Nurmi 1. 1964, s. 67 ja opettajaihannetta, johon kuului kutsumustietoisuus ja esikuvana toimiminen.Nurmi 1., s. 68, 69Kemppinen, s. 71–72 Harjoituskoulut opettajaharjoittelua varten olivat olennainen osa Cygneauksen seminaariohjelmaaNurmi 1., s. 44, 48, 50–51 ja niitä kutsuttiin aluksi mallikouluiksi.Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 158Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 214 Harjoituskouluihin omaksuttiin 1900-luvun alussa Mikael Soinisen Suomen oloihin muokkaama herbart-zilleriläinen pedagogiikka.

Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Suomeen rantautuneet uudet pedagogiset virtaukset, kuten sosiaalipedagogiikka, lapsikeskeisyys ja toiminnallisuuden periaate asettuivat vähitellen herbartilaisuuden rinnalle.Nurmi 1995, s. 164, 189Halila, Aimo: Jyväskylän seminaarin historia, WSOY, 1963, s. 184Kemppinen s. 162  Erityisesti Sortavalan seminaaria aina lakkautusuhan alle saakka rasittanut toinen sortokausi hidasti opetusohjelman uudistuksia,Kemppinen, s. 65–66, 160–161, 164, 166 mutta Suomen itsenäistyminen ja seminaarien muuttuminen jo vuonna 1916 viisivuotisiksi loi niille edellytykset.Kemppinen, s. 166–167 Uutta viisivuotisen seminaarin opetussuunnitelmaa alettiin toteuttaa jo syksyllä 1917.Nurmi 1995 s. 161–162

Maailmansotien välisenä aikana, joka oli Sortavalan seminaarin kukoistuskautta, opetusmenetelmiä kehitettiin,Henttonen,s. 93  luonnontieteet saivat leijonanosan tunneista ja maatalous tuli uudeksi oppiaineeksi.  Sortavalan seminaarissa matematiikan opettajana vuonna 1917 ollut,Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 91 Jyväskylän seminaarista Sortavalaan vuonna 1928 johtajaksi valittu Kaarlo Saarialho aloitti pedagogiikan uudistamisen ajan vaatimuksien mukaisiksi luonnontieteistä, joiden merkitystä suuret keksinnöt ja tekniikan voittokulku nopeasti lisäsivätKemppinen, s. 173–174Halila 1963 s. 232, 234 Luonnontieteiden lisäksi uusia lehtorinvirkoja perustettiin äidinkieleen ja matematiikkaan.  Koulukirjastonhoidon opetusta annettiin jo 1910-luvun loppuvuosina ja se vakiintui 1920-luvun loppuun mennessä.Nurmi, 1995 s. 189Kemppinen s. 212 Kotitalousopetus pääsi vauhtiin 1920-luvulla ensin naisopiskelijoille ja vuosikymmenen lopulla myös miehille.Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 89 1930-luvun alussa opetusharjoittelua tehostettiinKemppinen s. 174 mm. järjestämällä kiinteät ohjaustunnit ja yhteiset kuuntelutunnit pöytäkirjoineen.Nurmi 1995, s. 194Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 84–85 Monipuoliset laboratoriotyöt nostettiin opetuksen keskiöön niin seminaarissa kuin harjoituskouluissa. Tavoitteeksi omaksuttiin opiskelijan itsenäinen työskentely. Siihen ohjattiin esimerkiksi vuoden 1922 seminaarikomitean mietinnön ehdotuksiin sisältyvien yksilöllisten erityistöiden avulla,Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 84, 88.Nurmi 1995, s. 159, 164, 189 jotka olivat tutkielmia tai muita ohjattuja tutkimustöitäKuusimäki, Tauno: Seminaarinjohtajan muistelmia Julkaisussa Ajat muuttuvat. Sortavalan seminaarin perustamisen 100-vuotisjuhlakirja, Kymölän kilta, 1980, s. 31 opiskelijan itsensä valitsemasta aiheesta.Sortavalan seminaari 1880–1940 s. 84 Lapsipsykologian kehitys alkoi näkyä harjoituskoulujen toiminnassa.Kemppilä s. 218 Harjoituskouluissa opetusmenetelmien uudistaminen oppilaan omatoimisuutta kehittäviksi tarkoitti mm. työ- ja harjoituskirjojenHalila 1963 s. 143 käyttöä eri oppiaineiden opetuksessa. Harjoituskoulujen oppilaille myös perustettiin pieniä käsikirjastoja.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 85 Taustalla vaikutti 1920-luvulla Suomessa tunnetuksi tullut eurooppalaisen työkoulun suuntaus, joka suosi oppilaskeskeisiä menetelmiä.Kuikka, Martti: Suomalaisen koulutuksen vaiheet, Otava 1993, s. 89Kemppinen, s. 162, 174Halila, Aimo: Suomen kansakoululaitoksen historia 4. Oppivelvollisuuskoulu vuosina 1921–1939, WSOY 1950, s. 130–134Bruhn, Karl: 1900-luvun pedagogisia virtauksia, Otava 1973 3. tark. p., s. 41–52 Seminaarin erityisesti internaatissa opiskelijoille suuntaaman ohjauksen tavoitteet, joissa korostui uskonnollis-siveellisyys, isänmaallisuus, ahkera työ ja tunnollisuus, sitä vastoin nojautuivat pääasiallisesti vuoden 1886 säädöksiin,Isosaari, s. 17 ja ne muuttuivat vain vähän toiseen maailmansotaan mennessä.Isosaari, s. 23, 25, 35Kuikka, s. 5 http://www.kasvhistseura.fi/dokumentit/1212150532_kuikka.pdf.pdf

Seminaari järjesti opettajien täydennyskoulutuskursseja jo vuodesta 1909 lähtien.Kemppinen, s. 225

 Opettajakunta 
Sortavalan seminaarissa oli vakinainen opettajakunta joka loi oppilaitokselle sen omaleimaisen ilmeen.Halila, Aimo: Sortavalan seminaarin maakunnallinen ja valtakunnallinen merkitys, s. 13 Julkaisussa Ajat muuttuvat :  Sortavalan seminaarin perustamisen 100-vuotisjuhlakirja. Kymölän kilta,  1980.Kemppinen, s. 52Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 38 Etenkin alkuaikoina seiminaarin vaikutus ulottui laajalti ympäristön henkiseen elämään. Voidaan sanoa, että juuri seminaarin opettajat tekivät Sortavalasta Raja-Karjalan kulttuuri- ja sivistyselämän keskuksen.Tapio Hämynen ja Hannu Itkonen. Sortavala: Muutosten ja muistojen kaupunki. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2020, s. 170 He vaikuttivat vahvasti myös paikallishallinnossa.Hämynen & Itkonen, s. 93 Monet opettajat tulivat valtakunnallisesti tunnetuiksi.Halila 1980, s. 13–14 oppikirjojen kirjoittajina,Nurmi 1, s. 80 kirjailijoina, tutkijoina ja yhteiskunnallisina ja kulttuurivaikuttajina.Isosaari, s. 5 Matematiikan lehtori Kaarlo Kustaa Samuli Suomalainen kirjoitti myös kaunokirjallisuutta ja asiaproosaa sekä käänsi mm. Jules Vernen teoksia.Kemppinen s. 93–94 Pitkäaikainen uskonnon lehtori Konrad Vaaranen laati kirkkohistorian oppikirjanKemppinen, s. 75 Ortodoksista uskontoa ja kirkkohistoriaa opettanut kirkkoherra Sergei Okulov siirtyi myöhemmin Aamun koitto -lehden päätoimittajaksi ja ortodoksisen pappisseminaarin johtajaksi. Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 179–180 Hänen seuraajansa Sergei Solntsev puolestaan julkaisi useita teoksia ortodoksisen kirkkohistorian alalta.Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 180  Suomen ja ruotsin kielen lehtori Kosti Raitio toimi laajan oppikirjatuotantonsa ohella Laatokka-lehden päätoimittajana. Myöhemmin kouluhallituksessa kouluneuvoksena toiminut rehtori Kaarlo Saarilaho laati lukuisia matematiikan ja fysiikan oppikirjoja. Seminaarin johtajana pitkän uran tehnyt Oskar Relander julkaisi oppikirjojen lisäksi tutkimuksia kansanrunouden alalta. Kaarlo Merikosken mittava tuotanto puolestaan käsitti yleisesti kansakouluissa käytettyjenKemppinen, s. 216 matematiikan (laskennon) oppikirjojen lisäksi Raja-Karjalaa kuvaavia historiallisia ja kaunokirjallisia teoksia sekä Grimmin satujen käännöksiä. Kasvatusaineiden opettaja Bruno Boxström kirjoitti arvostetun psykologian oppikirjan.Kemppinen, s. 83 Hän toimi myös Sortavalan evankelisen seuran puheenjohtajana ja julkaisi kahta aikakauslehteä. Voimistelunopettajaksi tulleen, mutta maantieteeseen ja historiaan suuntautuneen Oskar Hainarin monipuolinen elämäntyö oppikirjojen kirjoittajana, Karjalan ja Suomen keskiajan historian tutkijana, kansanvalistajana ja kansanedustajana sai laajalti arvostusta.Kemppilä s. 99–103 Myöhemmin mm. Taideteollisuuskeskuskoulussa ja kouluhallituksessa vaikuttanut kuvaamataidon ja käsityönopettaja Lilli Törnudd, joka kirjoitti useita alan oppikirjoja,Kemppilä, s. 105–106Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 203–204 luetaan Suomalaisen taidekasvatuksen merkkihenkilöihin. 

Poikien kuvaamataidon opettaja Lauri Hämäläinen tuli tunnetuksi myös ammattitaiteilijana öljyvärimaalausten, alttaritaulujen ja grafiikan tekijänä.Kemppinen, s. 209 Aksel Rainio uudisti uskonnonopetusta soveltaen uskontopedagogiikan ja -psykologian uusia löytöjä ja kirjoitti teoksen Kristinuskon opetus (Otava 2. p. 1921).Kemppinen s. 180–181

Ensimmäinen musiikinopettaja Nils Kiljander paitsi loi pohjan seminaarin korkeatasoiselle musiikinopetukselle,Kemppilä s. 97 myös johti Sortavalan musiikkielämää. Hänen seuraajansa Mikael Nyberg sävelsi ja suomensi erityisesti hengellistä musiikkia.Kemppilä, s. 99  Kansakoulun laulunopetuksen kehittäjänä tunnettu Vilho Siukonen julkaisi musiikin oppikirjoja ja laulukirjoja ja sävelsi erityisesti kuoroteoksia ja yksinlauluja.

 Oppilaat 
Valtaosa seminaarin oppilaista oli Kuopion ja Viipurin lääneistäNurmi 1995, s. 193 ja maaseudulta kotoisin.Kemppinen, s. 117–118Isosaari, s. 40 Ikähaitari ulottui 17:stä 30 vuoteen, ja pohjakoulutus oli yleisimmin kansakoulu, joillakin sen lisäksi kansanopisto, ammattikoulu tai kiertokoulunopettajaseminaari.Kemppinen, Iivar: Sortavalan seminaarin historia Helsinki : Kymölän kilta, 1969, s. 119–120 Naisosastolle pyrki myös tyttökoulun käyneitä.Tapio Hämynen ja Hannu Itkonen. Sortavala: Muutosten ja muistojen kaupunki. Helsinki: Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, 2020, s.169 Myöhemmin seminaariin otettiin myös korkeamman pohjakoulutuksen suorittaneita kuten ylioppilaita tai työkokemusta saaneita pyrkijöitä ns. hospitanteiksi, jotka valmistuivat lyhyemmässä ajassa. Koska seminaarin tarkoituksena oli kouluttaa opettajia myös ortodoksiväestöä varten, ortodoksiopiskelijoita otettiin joka vuosi.Kemppinen, s. 118–119 Rajaseudun nuorten seminaariin pääsyä helpotettiin jakamalla ortodoksiopiskelijoille apurahoja.Isosaari, s. 15 Jo Vuoteen 1930 mennessä heitä olikin valmistunut tai saanut opettajapätevyyden lähes kaksisataa.Sortavalan seminaari 1880–1930, s. 152 Seminaarin yhteydessä toiminut yksivuotinen kiertokoulunopettajain valmistuslaitos puolestaan koulutti saman määrän ortodoksiopettajia.Sortavalan seminaari 1880-1930, s. 157   Seminaarin sisäoppilaitokseen, joka tarjosi täysihoidon, pääsiIsosaari, s. 24 asumaan vuosittain 90 oppilasta.Kemppinen, s. 137

Suurin osa opettajiksi valmistuneista asettui Karjalaan, noin viidesosa muualle maahan.Halila 1980, s. 13 Opettajantyön lisäksi he vaikuttivat monilla kulttuuri- yhteiskunta- ja talouselämän aloilla.Isosaari, s. 9Henttonen, s. 99–100

Seminaarin opiskelijoita kokoava yhdistystoiminta oli aktiivista. 1930-luvun puoliväliin mennessä siellä toimi toverikunnan piirissä kristillinen yhdistys, raittiusyhdistys, iltakuoro, voimistelu- ja urheiluseura Kunto, naisvoimisteluseura, suojeluskunta, Lotta Svärd, torvisoittokunta ja kirjallinen kerho, jonka sittemmin korvasi lausuntakerho.Kemppinen, s. 88Nurmi 1995, s. 192–193
Toverikunnan perinteitä vaalimaan perustettiin heti sotien jälkeen seminaarin siirryttyä pois Sortavalasta Kymölän kilta, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1994.Kemppinen s. 291Henttonen, Antti: Kymölän kilta Sortavalan seminaarin muiston vaalijana, s. 37. Julkaisussa Sortavalan seminaari 125, Joensuun yliopisto, 2005 Kilta julkaisi useita Sortavalan seminaarin historiaa käsitteleviä teoksia mm. Iivar Kemppisen kirjoittaman Sortavalan seminaarin historian vuonna 1964. Killan toimesta Joensuuhun pystytettiin Tiedon lähteellä –muistomerkki Sortavalan seminaarille.Henttonen, Antti: Kymölän kilta Sortavalan seminaarin muiston vaalijana. Julkaisussa Sortavalan seminaari 125, Joensuun yliopisto, 2005, s. 36–37 Kilta perusti Karjalan luovutuksessa kotinsa menettäneille opettajille vanhainkodiksi Kymölä-kodin, joka toimi vuoteen 1967 saakka.Kemppinen s. 293

 Sortavalan seminaarin johtajat ja johtajattaret 
+Johtajat
Claes Israel Joakim Molander 1880–1888

Karl Oskar Hynén (Hynninen) 1888–1897

Oskar Fredrik Borg 1897–1907

Karl Adolf Oskar Relander 1907–1928

Kaarlo Matias Saarialho 1928–1934

Karl Herman Hällström-Pankakoski 1934–1947Johtajattaret
Augusta Emilia Bergman 1880–1903, 1904, 1907

Anni Charlotta Salmela (vuoteen 1906 Löfgren) 1904–1907

Maria Natalia Piispanen 1907–1926

Aino Ester Savolainen 1927–1931

Sirkku Aune Margareetta Pesonen-Lyytikäinen 1931–1933

Martta Helena Seppänen 1934–1947
Kemppinen, s. 52–66, 168–178, 66–68, 178–179

Rehtorien osuus seminaarin hengen luomisessa on katsottu ratkaisevaksi, joskin heillä oli apunaan opettajakollegio.Kemppinen s. 68Isosaari, s. 14 Johtajattarien tehtävänä oli opetustyön ohella valvoa ja opastaa naisosaston ja internaatin naisopiskelijoita.

Vaikka pääosa seminaarin tiloista rakennettiin Molanderin aikana, kaikkien rehtoreiden työnkuvaan kuului runsaasti lisärakentamiseen ja korjaus- ja kunnostushankkeisiin liittyviä tehtäviä.Nurmi, 1995, s. 112–113, 188–189

Poliittiset olot löivät voimakkaasti leimansa Sortavalan seminaarinIsosaari s. 22 rehtorien hallintokausiin. Molanderin taustatukena seminaarin alkuvaiheissa oli vielä Cygnaeus, Hynénin johtama tasainen kehityskausi rakennus- ja korjaushankkeineenKemppinen s. 58 päättyi ensimmäistä sortokautta edeltävissä tunnelmissa.Sortavalan seminaari 1880–1940, s. 96  Borgin kautta rasitti viranomaisten voimakas painostus,Kemppinen s. 65 joka jatkui suurlakon jälkeisen rauhallisemman jakson jälkeen Relanderin kaudella aina itsenäistymiseen saakka. Relander luotsasi seminaarin vuoden 1918 sodan ja oman Siperiaan karkotuksensa läpi uuteen kehitysvaiheeseen, jota Saarialho vuorostaan alkoi tarmokkaasti ohjata. LuonnontutkijataustaisenKemppinen, s. 175 Pankakosken viimeisinä johtajavuosina seminaari joutui toisen maailmansodan jalkoihin.

Seminaarissa vallitsi karjalainen henki kaikkien johtajien aikana. Rehtoreista merkittävimmin seminaarin karelianistisen aatemaailman muodostumiseen vaikutti kansallisia tieteitä (suomen kieli ja historia) opiskellut Oskar Relander.Laine, s. 54–55 Seminaarista valmistuneesta Iivo Härkösestä tuli tunnettu kirjailija ja karelianismin puolestapuhuja.Laine, s. 55 Seminaarin lehtorit perustivat Laatokka-lehden karjalaisuuden äänenkannattajaksi.Laine, s. 53  ja suomen kielen lehtorit Konstantin Raitio, E. A. Hagfors ja Taavi Lehtinen kuuluivat toimituskuntaan.Kemppinen s. 86–87

 Lähteet 

Luokka:Opettajaseminaarit
Seminaari