Liivinmaan ritarikunta

Liivinmaan ritarikunta oli Saksalaisen ritarikunnan autonominen haara, joka muodostettiin vuonna 1237 Saulen taistelun jälkeen. Sen päätehtävä oli vastata Liivinmaan puolustuksesta, mikä tarkoitti sodan aikana sotatoimien johtamista ja rauhan aikana puolustusvalmiuden ylläpitämisestä huolehtimista. Liivinmaan ritarikunta oli myös alueen suurin maanomistaja ja muodosti hallitsevan luokan. Ritarikunta oli myöhemmin Liivinmaan liiton jäsen vuodesta 1435 vuoteen 1561. 

 Historia 
Liivinmaan ritarikunnan johdossa oli Liivinmaan maamestari (), joka hallitsi aluksi Riiasta ja myöhemmin Cēsisin linnasta käsin.Kasekamp 2013, s. 53–55.Zetterberg 2017, s. 48. Maamestarin hallinnollisena apuna oli muutaman hengen konventti, joka koostui tärkeimmistä liivinmaalaisista käskynhaltijoista. Kaikkiaan käskynhaltijakuntiaan johtaneita käskynhaltijoita oli kolmisenkymmentä. Ritariveljiä oli Liivinmaalla kerrallaan yhteensä muutamia satoja. He olivat naimattomia, mikä johtui katolisen järjestön hengellisestä luonteesta. Paikallisia asukkaita ei sen jäseniksi otettu, vaan uudet jäsenet tulivat Saksasta. Vähäisestä lukumäärästään huolimatta ritaristo piti hallussaan Liivinmaan tärkeimpiä hallinto- ja sotilasvirkoja. Sen apuna olivat ratsupalvelukseen velvoitetut vasallit ja vapaatalonpojat. Palvelusvelvollisia ratsusotilaita oli rauhan aikana vähintään saman verran kuin ritareita.

Liivinmaalle rakennettiin 1200- ja 1300-lukujen kuluessa yli 150 kivilinnaa, joita käytettiin puolustautumiseen ja alueiden hallintaan. Ritarikunnan alueita hallitsi sen henkilökunta. Linnoituksista tärkeimmät sijaitsivat Goldingenissa ja Memelissä.Kasekamp 2013, s. 34–35. 

Vuosina 1494–1535 Liivinmaan ritarikuntaa johti maamestari Wolter von Plettenberg.Zetterberg 2017, s. 72. Hän hankki vuonna 1526 keisarillisen ruhtinaan arvon, jolloin Liivinmaan ritarikunnan omistamista maista tuli osa Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa.Kasekamp 2013, s. 65.  

Iivana Julman johtaman Venäjän sotajoukot tuhosivat Philipp Schall von Bellin johtamat Liivinmaan ritarikunnan joukot vuonna 1560 Härgmäen taistelussa, joka oli osa Liivinmaan sotaa.Kasekamp 2013, s. 66. Seuraavan vuoden marraskuussa solmittiin Vilnassa sopimus, jossa ritarikunta alistui Puolan kuningas ja Liettuan suuriruhtinas Sigismund II Augustin protektoraatiksi. Ritarikunnan alue jaettiin kahtia Väinäjoen etelä- ja pohjoispuolisiin osiin. Väinäjoen eteläpuolelle muodostettiin Kuurinmaan ja Semgallian herttuakunta, kun taas joen pohjoispuolinen alue liitettiin Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Molempien alueiden johtoon, herttuaksi ja käskynhaltijaksi, nimitettiin Liivinmaan ritarikunnan viimeinen maamestari Gotthard Kettler.Zetterberg s. 74. 

 Katso myös 
 Vanha-Liivinmaa

 Lähteet 



 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Baltian historia
Luokka:Hengelliset ritarikunnat
Luokka:Latvian historia
Luokka:Viron historia