Maalittaminen (sosiaalinen media)

Maalittaminen tarkoittaa sosiaalisessa mediassa tai muutoin internetissä tapahtuvaa henkilön ”ottamista maalitauluksi” eli ihmisten usuttamista tietyn henkilön kimppuun.

Käsitteen synty ja määrittely

Käsite maalittaminen tässä käytetyssä merkityksessään syntyi 2010-luvulla. Arkipuheessa käsitteen sisältö ja ero hyväksyttävään arvosteluun voi joskus olla epäselvä. Ero on siinä, että runsastakin arvostelua voi esiintyä, mutta maalittamisessa henkilöä pyritään tarkoituksellisesti mustamaalaamaan ja vaikuttamaan hänen toimintaansa usuttamalla ihmisiä hänen kimppuunsa. Maalittaminen on osa verkkovihailmiötä. Politiikan tutkija Erkka Railon mukaan sekä maalituksesta puhuminen, maalituksesta syyttäminen, että itse maalittaminen voivat olla jossakin mielessä propagandaa. Railon mukaan asioista pitää kuitenkin puhua, jotta nähdään miten laaja ja todellinen ongelma on.

Miten maalittaminen ilmenee

Maalittaminen voi tapahtua esimerkiksi lähettämällä henkilölle vihapostia tai lähettämällä viestejä tämän yhteistyökumppaneille. Tavoitteena on vaientaa henkilö ja joskus myös viedä häneltä työt (ns. "cancel-kulttuuri"). Tarkoituksena voi olla myös vaikuttaa henkilön päätöksentekoon.

Verkossa vastustajia maalitetaan julkaisemalla heistä tietoja, jolloin lukijat alkavat uhkailla ja häpäistä heitä. Myös poliiseja kuvataan ja heidän tietojaan julkaistaan sosiaalisessa mediassa, mahdollisesti valheiden kera. Tämä loukkaa heidän yksityisyyttään ja saattaa heidät voimakkaan arvostelun kohteeksi sosiaalisessa mediassa.

 Ilmiön laajuus 

Maalittamisen kohteeksi voivat joutua esimerkiksi poliisit, syyttäjät, tuomarit ja virkamiehet sekä heidän perheenjäsenensä tai läheisensä. Poliitikot, opettajat, toimittajat ja tutkijat saavat myös osakseen maalittamista. 

Erityisesti maahanmuuttoa ja petoeläimiä, kuten susia koskevien aiheiden käsitteleminen voi johtaa maalitetuksi joutumiseen.

Poliisijärjestön mukaan poliisien maalittaminen kiihtyi laajamittaiseksi turvapaikanhakijoita koskeneiden mielenosoitusten jälkeen vuonna 2017. 

Poliisihallitus selvitti kyselyllä vuonna 2019 maalituksen yleisyyttä poliisin henkilöstössä. Kyselyyn vastasi 834 henkilöä joista hieman alle kolmannes, noin 260 henkilöä, oli oman kokemuksensa mukaan joutunut maalituksen kohteeksi viimeisen kolmen vuoden aikana.

Tuomariliitto teki jäsenilleen vuonna 2019 kyselyn epäasiallisesta vaikuttamisesta tuomioistuimiin. Kyselyyn vastasi kolmasosa liiton jäsenistä, 541 henkilöä. Heistä vajaat 20 prosenttia eli noin sata henkilöä kertoi joutuneensa yksittäisen henkilön tai ryhmän järjestelmällisen tietojen keräämiseen ja levittämisen kohteeksi, minkä tarkoituksena on ollut vaikuttaa virkamiehen toimintaan tai päätöksentekoon.

Ylen A-studion valtion virastoille ja ministeriöille vuonna 2019 tekemässä kyselyssä 26 organisaatiosta 11 kertoi, että heidän työntekijänsä oli joutunut maalitetuiksi viimeisen kolmen vuoden aikana. Maalitustapauksia oli organisaatioissa yleensä muutamia. Ministeriöistä sosiaali- ja terveys-, ulko-, valtiovarain-, opetus- ja kulttuuri- sekä maa- ja metsätalousministeriössä oli tunnistettu virkamiesten maalittamisia. Maalittaminen oli suurempi ongelma oikeusviranomaisille ja kiisteltyjä eläimiä käsitteleville virkamiehille.

 Perättömät maalitussyytökset 

Pääkirjoitustoimittaja Saska Saarikosken mukaan sekä maalittaminen että perättömät maalitussyytökset kaventavat sananvapautta. Siksi maalittamista ei saisi hänen mukaansa käyttää epämääräisenä käsitteenä torjumaan normaalia mediakritiikkiä.

 Lainsäädännöllinen tilanne 

Vuonna 2019 Lakimiesliitto teki kannanoton, jossa se ehdotti maalittamista rangaistavaksi teoksi. Poliisit, syyttäjät ja tuomarit haluavat maalittamisen rikoslakiin. Oikeusministeriölle oli vuonna 2019 tehty kaksi esitystä lainsäädännön muuttamiseksi, mutta ne eivät olle edenneet. Oikeusministeri Anna-Maja Henrikssonin mukaan maalittamiseen liittyvät rikoslain vihapuhepykälät käydään läpi.

Maalittamistapaukset käsiteltiin lokakuussa 2019 oikeudessa esimerkiksi kunnianloukkauksena, laittomana uhkauksena tai yksityiselämää loukkaavana tiedon levittämisenä.

Nämä ovat lähtökohtaisesti asianomistajarikoksia, eli syytettä ei nosteta ilman uhrin lupaa. Maalittamisen kohteeksi joutuvien on siis itse tehtävä rikosilmoitus. Useat syyttäjät ovat sitä mieltä, että mainittujen maalittamiseen liittyvien tekojen tulisi olla pikemminkin virallisen syytteen alaisia rikoksia.  Laittomasta uhkauksesta tehtiin vuonna 2021 virallisen syytteen alainen rikos sellaisissa tilanteissa, joissa uhkaus kohdistuu henkilöön hänen työtehtävänsä tai julkisen luottamustehtävänsä vuoksi.

2022 syksyllä Oikeusministeriössä selvitettiin, tarvitseeko rikoslainsäädäntöä muuttaa, jotta maalittamiseen voitaisiin puuttua paremmin. Ministeriö ehdotti, että maalittamisesta tulisi tehdä rangaistavaa. Orpon hallituksen ohjelmassa maalittamista ei mainita. Perussuomalainen oikeusministeri Leena Meri torjui maalittamisen kriminalisoinnin vedoten mm. käsitteen määrittelyn vaikeuteen.

Sisäministeriö keväällä 2020 asettama maalittamista käsittelevän työryhmän raportti julkaistiin 11. helmikuuta 2021Maalittamisen vastaisten toimien tehostaminen: Työryhmäraportti,  Valtioneuvosto 11.2.2021, viitattu 11.2.2021 (Raportin pysyvä osoite) Työryhmän näkemys keskeisestä ongelmasta on, että yksittäinen teko voi olla lievä eikä se siten täytä rikoksen tunnusmerkistöä. Tapaukset voivat kuitenkin yhdessä muodostaa vakavan rikoskokonaisuuden.

 Katso myös
Doksaus
Renrou sousuo

Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Illman, Mika: Järjestelmällinen häirintä ja maalittaminen : Lainsäädännön arviointia.  Valtioneuvosto 202
 Kanerva, Janne: Maalittamisen rikosoikeudellinen sääntely : Arviomuistio.  Valtioneuvosto 2022

Luokka:Tietotekniikkarikollisuus
Luokka:Yksityisyys
Luokka:Teknologia yhteiskunnassa