Luginomassaseinä

Luginomassaseinä, puhekielessä kanankakkaseinä tai kananpaskaseinä, on siirrettävän muotin avulla paikalla muovaamalla tai rappamalla tehty kivirakenteinen seinä. Menetelmän kehitti berliiniläinen Albert Lugino, joka sai sille yhdysvaltalaisen patentin vuonna 1903. Kuviopintaisella tai rivoitetulla muotilla saadaan aikaan epätasainen seinäpinta, joka toimii hyvin pintarappauksen tartuntapintana. Noin 6 tunnin kuivumisajan jälkeen muotti poistetaan, jolloin seinä jää pysyyn.

Suomessa luginomassaseinää käytettiin 1920-40-luvuilla betonirakenteisten kerrostalojen ei-kantavien väliseinien rakenteena. Lisenssin valmistusmenetelmään hankki tehtailija Ernst Tilgmann. Suomalaisissa seinissä massan materiaalina käytettiin kipsiä, koksikuonaa ja hiekkaa.  Lainaus: "Lugino = koksikuona- ja hiekkapitoinen kipsilaasti" Nimensä "Kanasen seinä" sai Tilgmannin työnjohtaja Kanasen mukaan. Äänieristävänä seinänä asuntojen välissä käytettiin yleensä kaksinkertaista luginomassaseinää ilmaraon erottamana. Huonon maineensa seinärakenne on saanut sen pintarappauksessa usein käytetystä heikkorakenteisesta laastista.

 Lähteet 

Luokka:Rakennuksen runko
Luokka:Rakennusmateriaalit