Aito Husso

Aito Kustaa Husso (1. maaliskuuta 1892 Käkisalmi – 29. heinäkuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen ratsumestari ja kääntäjä.

 Elämä 
Tainionkoskelaisen kauppiaan poika Aito Husso liittyi ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän keisarilliseen armeijaan. Hän opiskeli 12 kuukautta Jelisavetgradin ratsuväkiopistossa.Tuomas Hoppu: Historian unohtamat: Suomalaiset vapaaehtoiset Venäjän armeijassa 1. maailmansodassa 1914–1918, s. 166, 179, 241. Bibliotheca Historica 100. Suomalaisen Kirjallisuuden Seura, Helsinki 2005. Valmituttuaan hän palveli aliratsumestarina 2. amurintakaisessa rajavartioratsurykmentissä. Husson omien väitteiden mukaan hänelle myönnettiin keisarillisessa armeijassa Pyhän Yrjön risti ja Pyhän Yrjön miekka, mutta tiedolle ei ole löydetty vahvistusta. Vuonna 1917 hän keräsi suojeluskunnille aseita Venäjältä ja toimitti niitä salaa Suomeen. Husson Pietarista turkulaisia aktivisteja varten hankkima aselasti päätyi joulukuun 1917 alussa Kyrössä punakaartilaisten käsiin ja tapauksen tutkinnan yhteydessä Husso pidätettiin, mutta aktivistit auttoivat hänet pakoon. Venäjän sotilasviranomaiset antoivat hänestä vangitsemismääräyksen, mutta hän onnistui livahtamaan takaisin Pietariin.

Suomen sisällissodan aikana valkoisten joukoissa pataljoonankomentajana toiminut Husso osallistui Karjalan rintamalla käytyihin Joutsenon, Antrean ja Naulasaaren taisteluihin. Hän oli jonkin aikaa vt. rykmentinkomentajana Karjalan armeijakunnassa ja komensi Karjalan rintaman ratsuväkeä Viipurin taistelussa, jossa hän oman väitteensä mukaan valtasi Naulasaaren patterit ja Tienhaaran aseman. Sodan loppuvaiheessa Husso perusti yhdessä adjutanttinsa ravintoloitsija Uno Sereniuksen kanssa Imatralla toimineen Savo-Karjalan suojeluskuntapataljoonan, sittemmin Karjalan armeijakunnan III rykmentin kenttäoikeuden, joka jakoi runsaasti kuolemantuomioita vangituille punaisille. Husson ja Sereniuksen juopottelu ja omavaltaiset toimet kuten vankien ampumisessa johtivat lopulta siihen, että Husso erotettiin pataljoonankomentajan virasta ja hänet siirrettiin ratsuväen harjoituspäälliköksi.

Syksyllä 1919 Husso liittyi Pohjois-Inkerin rykmenttiin, joka osallistui valkoisten venäläisten luoteisarmeijan hyökkäykseen Pietaria kohti. Hyökkäys epäonnistui ja rykmentti joutui palaamaan takaisin tukialueelleen Pohjois-Inkerin Kirjasaloon. 

Pohjois-Inkerin rykmentissä palvelleet ratsumestari Husso ja vääpelit Suomela ja Gronov joutuivat 1920 syytteeseen Raudun kihlakunnanoikeudessa inkeriläisten pakolaisten J. Karhun ja M. Lappalaisen ryöstömurhasta, joka oli tapahtunut joulukuussa 1919. Kihlakunnanoikeus vapautti heidät, kun taas Viipurin hovioikeus tuomitsi heidät elinkautiseen kuritushuonerangaistukseen. Korkein oikeus puolestaan hylkäsi 1922 syytteen toteennäyttämättömänä ja vapautti syytetyt rangaistuksesta. Korkein oikeus vahvisti kuitenkin sotaylioikeuden päätöksen, jolla heidät oli tuomittu vankeusrangaistuksiin osanotosta Inkerin rintamalla Kirjasalon kylässä 9. tammikuuta 1920 vapaaehtoisten kesken käytyyn tappeluun, jossa pataljoonankomentaja, luutnantti L. A. Tuominen oli saanut surmansa. Husson kärsittäväksi jäi vielä vuoden mittainen vankeusrangaistus ja vääpeli Suomelalle kahden kuukauden kuritushuonerangaistus.Ratsumestari Husson y.m. juttu,  Kansan Voima, 16.05.1922, nro 53, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotHämäräperäinen kuolemantapaus pohjoisinkeriläisissä vapaajoukoissa, Aamulehti, 24.01.1920, nro 19, s. 6, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot"Inkerin vapauttajat" roswojen töissä, Työväen Lehti, 17.02.1920, nro 18, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotYksityiskohtaisia tietoja inkeriläisten Lappalaisen ja Karhun murhasta, Karjalan Aamulehti, 11.03.1920, nro 59, s. 4, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Husso erosi sitten armeijasta ja työskenteli liike-elämän palveluksessa edustajana. Hän oli vakuutusyhtiö Kalevan palveluksessa aluksi tarkastajana ja sitten Viipurin piiripäällikkönä 1925–1926. Hänet erotettiin 1926 piiripäällikön toimesta eräiden epäsäännöllisyyksien vuoksi.Uusia piiripäälliköitä, Kalevan viikkolehti : ilmoituksia Kalevan kansanvakuutusmiehille, 03.10.1925, nro 40, s. 2, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistotKentän kuulumisia, Kalevan viikkolehti : ilmoituksia Kalevan kansanvakuutusmiehille, 04.09.1926, nro 36, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot Husso kuoli aivoinfarktiin vuonna 1933.

 Suomennoksia 
 Robinson Wilkins : Carranzan seikkailu ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 10. Taru, Helsinki 1923
 Olov Thomas : Kahden tulen välissä ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 6. Taru, Helsinki 1923
 Kurt Lange : Kalkarokäärmeet ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 5. Taru, Helsinki 1923
 Kurt Lange : Lost Luckin mestariampuja ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 4. Taru, Helsinki 1923
 Olov Thomas : Luopio ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 8. Taru, Helsinki 1923
 Robinson Wilkins : Punaisen kuilun salaisuus ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 7. Taru, Helsinki 1923
 Kurt Lange : Seikkailu Goldhawk Pointissa ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 2. Taru, Helsinki 1923
 Olov Thomas : Valkoinen mustangi ; suom. A. H. Seikkailujen maailma 9. Taru, Helsinki 1923
 A. Hyatt Verrill : Radiosalapoliisit ; suomentanut A. H. Taru, Helsinki 1924

 Lähteet 
Suomen kansallisbibliografia Fennica 

Viitteet

Luokka:Suomentajat
Luokka:Suomen sisällissodan valkoiset
Luokka:Suomen sisällissodan terroriin osalliset henkilöt
Luokka:Vuonna 1892 syntyneet
Luokka:Vuonna 1933 kuolleet