Sallimus

Sallimus: itämainen kertomus (, ”Zadig eli Kohtalo”; ) on 1747 ilmestynyt ranskalaisen kirjailijan Voltairen filosofinen romaani.Larcher 2009. Teos edustaa 1700-luvulla suurta suosiota nauttinutta itämaista genreä, ja lajityypin perinteen mukaisesti siinä esitetään näennäisesti muinaista Lähi-itää muistuttava miljöö ajankohtaisten eurooppalaisten ilmiöiden kriittisen tarkastelun taustana. Vaikka Voltaire tunsi Tuhannen ja yhden yön tarinat hyvin, Sallimuksen tärkeimpiä esikuvia olivat hänen mukaansa etupäässä Antoine Hamiltonin Tuhatta ja yhtä yötä jäljittelevät romanssit. Sallimuksessa on kuitenkin vaikutteita myös vanhasta arabialaisesta tarinasta Sulttaani Al-Yaman ja hänen kolme poikaansa, jonka rakenne Zadigin tavoin muistuttaa yksinkertaista salapoliisikertomusta.Irwin 1994, s. 192, 240–244.

Sallimuksen johdannossa parodioidaan aikakauden Euroopan itämaisen kulttuurin ihailua.Irwin 1994, s. 240–241. Siinä annetaan kertomukselle kuvitteellinen tausta kaldealaisten kielellä kirjoitettuna muinaisena tekstinä, jonka arabialainen kääntäjä Sadi lahjoittaa sultana Sheraalle. Sulttaani Oulog paheksuu hovinaisten kiinnittymistä Tuhannen ja yhden yön viihteellisiin ja vähä-älyisiin seikkailuihin, mutta Sadi uskoo Sheraan lukevan mieluummin Zadigin opettavaisista vaiheista. Sultana Sheraa tarkoittanee Voltairen ystävätärtä markiisitar Émilie du Châteletia, jolle hän omisti muitakin teoksiaan. Joissakin painoksissa on mukana myös Voltairen omana itsenään kirjoittama pilkallinen saateteksti, jossa hän toteaa Sallimuksen kaikin tavoin viihdyttäväksi ja hyödylliseksi ja kertoo siksi kieltäneensä sen julkaisemisen ja vakuuttaneensa tuomarille inhoavansa teosta.Sallimus (1918). Luvut ”Hyväksymys” ja ”Zadigin tarinaa koskeva Sadin omistuskirjelmä sultana Sheeralle” sekä niiden alaviitteet.

Kertomus on luonteeltaan kepeä ja hyväntuulinen. Vaikka teoksessa esitetään satiiria uskonnollista suvaitsemattomuutta ja 1700-luvun Ranskan arvomaailmaa kohtaan, sen pääasiallinen teema on kohtalon arvaamattomuus. Päähenkilö Zadig on babylonilainen nuorukainen, joka onnea etsiessään kohtaa toistuvia vastoinkäymisiä ja vallanpitäjien ja naisten mielivaltaa. Lopussa Zadig oivaltaa, että vaikeuksien takana on sallimus, joka näkee kaiken ennalta ja jonka päämääränä on joko koetteleminen, rankaiseminen tai palkitseminen.

Sallimuksen teemana on pahan ongelma, ja sen lopussa Zadig pohdiskelee aihetta Jesrad-nimisen enkelin kanssa. Zadig kyseenalaistaa pahan tarpeellisuuden ja valittaa sen hyville ihmisille aiheuttamasta kärsimyksestä. Jesrad puolestaan perustelee, ettei ole sellaista pahaa, joka ei tuottaisi hyvää. Näin Voltaire vaikuttaisi ainakin pintapuolisesti asettuvan Leibnizin optimistiselle kannalle ja kannattavansa tämän teoriaa ”parhaasta mahdollisesta maailmasta”. Sallimuksessa on kuitenkin viitteitä siitä, ettei kirjailija ollut tyytyväinen antamaansa selitykseen, ja Zadigin viimeinen ”mutta” jääkin vaille vastausta. Zadig hyväksyy Jesradin selityksen tarinan sisäisessä todellisuudessa,Wade 1969, s. 669–676. mutta lukijan ei tarvitse yhtyä hänen johtopäätökseensä.Wade 1969, s. 669–676; Irwin 1994, s. 240–241. Voltaire tarkastelikin samankaltaisia teemoja huomattavasti pilkallisemmin myöhemmässä satiirissaan Candide (1759), jossa hän selkeästi tuomitsi yritykset selittää maailman näennäinen pahuus ja epäoikeudenmukaisuus osaksi laajempaa, parhaaseen mahdolliseen lopputulokseen pyrkivää suunnitelmaa.

 Lähteet 




 Suuri tarukirja. Koko Kansan Kirjakerho, 1983. Sivu 410.

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Zadig or the Book of Fate LibriVax.org sivustolla 
 VOLTAIRE – Zadig Ou La Destinée, Histoire Orientale (äänikirja) 

Luokka:Filosofiset romaanit
Luokka:Ranskalaiset romaanit