Naton parlamentaarinen yleiskokous

Naton parlamentaarinen yleiskokous (, ) on Nato-liittolaismaiden parlamenttien foorumi, jonka tehtävä on levittää tietoisuutta Pohjois-Atlantin alueen turvallisuusasioista ja vahvistaa transatlanttisia suhteita ja atlanttisia arvoja. Näiksi arvoiksi on määritelty parlamentaarinen demokratia, yksilönvapaudet, ihmisoikeudet ja laillisuusperiaate. Parlamentaarinen yleiskokous toimii linkkinä Naton ja sen liittolaismaiden parlamenttien välillä, mutta se on erillinen instituutio Natosta. Yleiskokouksella on täysistunto kaksi kertaa vuodessa.

Naton parlamentaarinen yleiskokous perustettiin vuonna 1955. Siihen kuuluu nykyään 257 valtuuskunnan jäsentä 28:sta jäsenmaan parlamentista ja lisäksi valtuustot 13 Naton liittolaismaasta, neljästä Välimeren kumppanuusmaasta ja kahdeksan tarkkailijavaltuutettua. Eri maiden valtuuskuntien koot perustuvat jäsenmaiden kokoihin ja puolueiden voimasuhteisiin niiden parlamenteissa. Yhteensä valtuutettuja on noin 360. Liitännäisjäsenten valtuuskuntien jäsenet voivat osallistua yleiskokouksen täysistuntoihin, seminaareihin ja lähes kaikkiin komiteoihin. He voivat esittää päätöslauselmia ja lisäyksiä niihin täysistunnoissa sekä toimia raportööreinä komiteoissa, mutta heillä ei ole äänioikeutta eivätkä he osallistu budjetin laatimiseen.

Naton parlamentaarisen yleiskokouksen vuosibudjetti on 3,8 miljoonaa euroa. Rahat käytetään Brysselissä sijaitsevan sihteeristön toimintaan. Liitännäisjäsenillä ei ole velvollisuutta osallistua yleiskokouksen kustannuksiin.

Suomella on Naton rauhankumppanuusmaana ollut valtuuskunta Naton parlamentaarisessa yleiskokouksessa vuodesta 1998 lähtien. Valtuuskunnassa on neljä jäsentä, joilla ei ole varajäseniä. Vuonna 2023 Suomi liittyi Naton täysjäseneksi.
 Puheenjohtajat
Presidentti VirassaValtio Wishart McLea Robertson1955–1956 Wayne Hays1956–1957 Johannes Josephus Fens1957–1959 Antoine Béthouart1959–1960 Nils Langhelle1960–1961 Pietro Micara1961–1962 Thomas Dugdale1962–1963 Georg Kliesing1963–1964 Henri Moreau de Melen1964–1965 José Soares da Fonseca1965–1966 Jean-Eudes Dubé1966–1967 Matthías Árni Mathiesen1967–1968 Kasım Gülek1968–1969 Wayne Hays1969–1970 Romain Fandel1970–1971 Terrence Murphy 1971–1972 John Peel 1972–1973' Knud Damgaard1973–1975 Wayne Hays1975–1977Geoffrey de Freitas1977–1979 Paul Thyness1979–1980 Jack Brooks1980–1982 Peter Corterier1982–1983 Patrick Wall1983–1985 Charles Mathias1985–1986 Ton Frinking1986–1988 Patrick Duffy1988–1990 Charlie Rose 1990–1992 Loïc Bouvard1992–1994 Karsten Voigt1994–1996 William V. Roth 1996–1998 Javier Rupérez1998–2000 Rafael Estrella2000–2002 Doug Bereuter2002–2004 Pierre Lellouche2004–2006 Bert Koenders2006–2007 José Lello2007–2008 John S. Tanner2008–2010 Karl A. Lamers2010–2012Hugh Bayley2012–2014 Mike Turner2014–2016 Paolo Alli2016–2018 Rasa Juknevičienė2018 Madeleine Moon2018–2019 Attila Mesterházy2019–2020 Gerry Connolly2020–2022 Joëlle Garriaud-Maylam2022–2023 Michał Szczerba2023-

 Lähteet 

Parlamentaarinen yleiskokous