Grigori Sokolnikov

Grigori Jakovlevitš Sokolnikov (, oikea nimi Girš Jankelevitš Brilliant, Гирш Янкелевич Бриллиант; 15. elokuuta (J: 3. elokuuta) 1888 Romny, Pultavan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 21. toukokuuta 1939 Verhneuralsk, Tšeljabinskin alue, Neuvostoliitto)Григорий Яковлевич Сокольников  Hrono.ru. Viitattu 7.12.2016. oli venäläinen bolševikki ja neuvostoliittolainen poliitikko. Hän kuoli Stalinin vainoissa.

Ura
Sokolnikov oli etniseltä taustaltaan juutalainen. Hänen isänsä oli lääkäri. Sokolnikov liittyi Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen bolševikkisiipeen vuonna 1905.Grigori Sokolnikov Spartacus Educational. Viitattu 7.12.2016.  Vuonna 1907 hänet vangittiin ja karkotettiin Siperiaan, josta hän onnistui vuonna 1909 pakenemaan ulkomaille. Hän asui vuoden 1917 helmikuun vallankumoukseen saakka maanpaossa Ranskassa ja valmistui vuonna 1914 Pariisin yliopistosta. Huhtikuussa 1917 Sokolnikov palasi Venäjälle samassa suljetussa junassa kuin Vladimir Lenin. Sokolnikov kuului Pietarin neuvoston toimeenpanevaan komiteaan elokuusta 1917 alkaen ja bolševikkipuolueen keskuskomiteaan vuosina 1917–1919 sekä uudelleen vuodesta 1922. Hän johti Venäjän pankkitoiminnan kansallistamista lokakuun vallankumouksen jälkeen ja oli maansa rauhanvaltuuskunnan jäsenenä Brest-Litovskin rauhanneuvotteluissa. Lev Trotskin erottua valtuuskunnan johdosta juuri Sokolnikov allekirjoitti rauhansopimuksen Neuvosto-Venäjän edustajana.

Venäjän sisällissodan aikana Sokolnikov toimi sotilaallisissa tehtävissä. Hän johti vuosina 1920–1921 puna-armeijan valtaaman Turkestanin hallintoa. Sokolnikov oli vuosina 1922–1926 Neuvosto-Venäjän ja sittemmin Neuvostoliiton valtiovarainasioiden kansankomissaari sekä vuosina 1924–1925 kommunistisen puolueen politbyroon ehdokasjäsen. Vuonna 1925 Sokolnikov liittyi puolueen sisällä Grigori Zinovjevin ja Lev Kamenevin muodostamaan niin sanottuun ”uuteen oppositioon”, joka vastusti Josif Stalinia. Tämän seurauksena hän menetti pian asemansa politbyroossa ja kansankomissaarina. Hän joutui irtisanoutumaan oppositiomielipiteistään vuonna 1927. Vuodesta 1928 Sokolnikov oli valtion öljy-yhtymän johdossa ja vuosina 1929–1932 Neuvostoliiton suurlähettiläänä Lontoossa. Sen jälkeen hän työskenteli ulkoasiainkansankomissariaatissa ja oli vuosina 1933–1934 apulaisulkoasiainkansankomissaarina. Hänet pudotettiin vuonna 1930 keskuskomitean ehdokasjäseneksi.

Sokolnikov erotettiin kaikista viroistaan ja vangittiin heinäkuussa 1936. Tammikuussa 1937 hän oli syytettynä kuudentoista muun merkittävän kommunistin kanssa oikeudenkäynnissä, joka oli toinen niin sanotuista Moskovan oikeudenkäynneistä. Pelastakseen perheensä Sokolnikov tunnusti kuuluneensa vastavallankumoukselliseen salaliittoon. Hänet ja Karl Radek tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen pääosan syytetyistä saadessa kuolemantuomion. Vankitoverit murhasivat Sokolnikovin vankilassa toukokuussa 1939. Myöhemmin murha paljastui turvallisuuspoliisi NKVD:n järjestämäksi. Sokolnikov rehabilitoitiin vuonna 1988.

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Bolševikit
Luokka:NKP:n keskuskomitean politbyroon ehdokasjäsenet
Luokka:Neuvostoliittolaiset ministerit
Luokka:Neuvostoliiton suurlähettiläät
Luokka:Stalinin vainoissa kuolleet
Luokka:Venäläiset henkirikosten uhrit
Luokka:Vuonna 1888 syntyneet
Luokka:Vuonna 1939 kuolleet