Barbaarielokuva

Barbaarielokuva on fantasiaelokuvan lajityyppi, jonka määrittäviä piirteitä ovat lihaksikkaat ja vähäpukeiset päähenkilöt, myyttisiä ja yliluonnollisia elementtejä sisältävä miljöö sekä runsas seksi ja väkivalta. Tyypillinen barbaarielokuva kertoo muinaisesta soturista, joka kostaa pahalle velholle kotikylänsä tuhoamisen. Ensimmäiset barbaarielokuvat ilmestyivät 1970-luvun lopulla, ja niiden suosion huippukausi ajoittui seuraavan vuosikymmenen ensimmäiselle puoliskolle. Lajityypin perusteoksena pidetään vuonna 1982 ilmestynyttä Conan barbaaria.

Suurin osa barbaarielokuvista tehtiin melko pienellä budjetilla, ja niiden saamat arvostelut olivat usein kielteisiä. Kotivideomarkkinoiden kasvu ja menestyneempien fantasiaelokuvien vanaveteen ajoittunut julkaisu mahdollisti halvalla tehtyjen elokuvien taloudellisen kannattavuuden. Myöhemmissä analyyseissä barbaarielokuvien viehätyksen onkin usein katsottu kumpuavan taiteellisten ansioiden sijaan seksin, väkivallan ja eksotiikan kaltaisesta eskapismista sekä myös tahattomasta komiikasta.

Barbaarielokuvat tunnetaan myös miekka ja magia -elokuvina samannimisen kirjallisuudenlajin mukaan.Virolainen 1992; Mäkijärvi 2018, s. 75, 78.

 Arkkityyppisiä piirteitä 

Barbaarielokuville on leimallista, että ne ovat muunnelmia muutamasta perusjuonikuviosta. Monissa barbaarielokuvissa onkin lajityypin muista elokuvista sellaisenaan lainattuja kohtauksia. Tyypillinen sankari on myyttisessä menneisyydessä tai fantasiamaailmassa asuva barbaari, joka taistelee pahuutta vastaan. Yleensä päähenkilö on korostetun maskuliininen mies, mutta jotkin barbaarielokuvat kertovat naissotureista. Sekä mies- että naisbarbaarit tapaavat olla barbaarielokuvissa lihaksikkaita ja vähäpukeisia. Tarinan konna tai hänen kätyrinsä on usein paha velho.Virolainen 1992; Suni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005.

Tyypillinen barbaarielokuva alkaa päähenkilön kotikylän tuhoamisella. Sankari on ainoa eloonjäänyt ja päättää kostaa vanhempiensa kuoleman. Toisinaan tähän liittyy ennustus. Joskus päähenkilö on tarinan alussa vasta lapsi ja joutuu varttumaan kovissa olosuhteissa, minkä ansiosta oppii seikkailuissa tarvitsemiaan taitoja. Mieheksi kasvamiseen liittyy monesti myyttisen tai taianomaisen aseen haltuun saaminen. Sankari lähtee tutkimaan maailmaa ja etsimään tarinan konnaa. Seikkailujensa aikana hän saa mukaansa uskollisia apureita ja kohtaa erilaisia vaaroja, joista osa on yliluonnollisia. Usein tarinassa esiintyy myös neito pulassa, jonka sankari pelastaa. Lopussa päähenkilö surmaa vihollisensa ja suuntaa uusiin seikkailuihin.

Barbaarielokuvien toistuvia aineksia ovat pahat kultit, noidat, hirviöt, ennustukset, aseiden ihannointi ja eksoottiset tapahtumapaikat sekä runsas seksi ja väkivalta.Lehtinen 2017; Virolainen 1992; Suni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005. Vaikka barbaarigenren mytologiasta ja kansantarinoista lainatut elementit muuttuivat nopeasti kliseiksi, olivat ne lajityypin varhaisina vuosina tuoreita piirteitä valtavirran elokuvissa.

 Lajityypin historia 

 Tausta 

Barbaarielokuvat ovat amerikkalaisen fantasiakirjailija Robert E. Howardin ja tämän luoman sankarin Conan barbaarin henkisiä perillisiä.Virolainen 1992. Elokuvallisia edeltäjiä olivat italialaiset peplum-elokuvat, jotka yleensä kertoivat antiikin mytologioista, kuten Herkuleesta. Dungeons & Dragons -roolipelin (1974) suosio lisäsi miekka ja magia -viihteen suosiota. Tähtien sodan (1977) kaltaisten elokuvien myötä erikoistehostetekniikka kehittyi nopeasti, mikä mahdollisti aiempaa vakuuttavammat kuvaukset taikuudesta ja hirviöistä. Vaikka miekkaa ja magiaa oli B-elokuvissa hyödynnetty jo pitkään, se alkoi nyt näyttäytyä vakavasti otettavana aihepiirinä myös laadukkaammille ja kalliimmille tuotannoille.Fantasy » Sword-and-Sorcery. AllMovie. Viitattu 11.4.2022. 

 Barbaaribuumi 

Jokunen barbaarielokuva tehtiin jo 1970-luvun lopulla ja 1980-alussa, mutta varsinaisen barbaaribuumin käynnisti vuonna 1982 ilmestynyt, John Miliusin ohjaama Conan barbaari, jossa pääosaa esitti Arnold Schwarzenegger ja joka teki lajityypin keskeiset elementit tunnetuksi. Muita samana vuonna ilmestyneitä barbaariaiheisia menestyselokuvia olivat Albert Pyunin Julma miekka (The Sword and the Sorcerer) sekä Don Coscarellin Voittamaton kostaja (The Beastmaster).Ashlin 2012. Jälkimmäinen tosin menestyi teatterikierroksellaan heikosti, mutta kohosi vähitellen kulttielokuvaksi TV-esitysten ja kotivideolevityksen myötä.Lehtinen 2017.

Auktoriteetteja vastustava ja ongelmat väkivallalla ratkaiseva sankarityyppi sopi hyvin reaganilaisen Amerikan ilmapiiriin.Mäkijärvi 2018, s. 76. Vuosina 1982–1987 ilmestyikin kymmeniä barbaarielokuvia, jotka pyrkivät ratsastamaan erityisesti Conanin menestyksellä.Virolainen 1992; Ashlin 2012; Kojo 2004; Suni, Mustonen & Rautsi 2005; Suni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005, Falicov 2004. Pienen budjetin barbaarielokuvien tehtailemisessa kunnostautui erityisesti B-elokuvan pitkäaikainen taustavaikuttaja Roger Corman, joka laajensi lajityypin kuvastoa tuottamalla naisbarbaareista kertovia elokuvia. Taloudellisista syistä Corman tuotti barbaarielokuvansa latinalaisessa Amerikassa, mutta ne oli suunnattu lähinnä länsimaiselle yleisölle.Falicov 2004; Salmonson 2006; Wong 2016. Myös Italiassa tuotettiin paljon barbaarielokuvia. Kasvavat kotivideomarkkinat mahdollistivat halvalla tehtyjen elokuvien taloudellisen kannattavuuden. Usein barbaarielokuvien markkinointi oli harhaanjohtavaa ja värikkäät kansikuvat antoivat katteettomia lupauksia dramaattisista tapahtumista ja näyttävistä erikoistehosteista. Yrittäjien suuresta määrästä huolimatta yksikään myöhempi barbaarielokuva ei yltänyt Conan-sarjan kaupalliseen menestykseen.Mäkijärvi 2018, s. 78.

Atorin (1982) ja Deathstalkerin (1983) kaltaisten, teknisesti heikkolaatuisten pienen budjetin tuotantojen ylitarjonta johti nopeasti barbaarielokuvien suosion romahtamiseen. Suuret rahoittajat vetäytyivät genren parista viimeistään taloudellisesti ja taiteellisesti epäonnistuneen Red Sonjan (1985) jälkeen.Ashlin 2012. — Red Sonjan budjetti oli noin 17,9 miljoonaa dollaria, mutta se tuotti teatterikierroksellaan vain noin 6,9 miljoonaa dollaria. (Lähde: The Numbers, viitattu 19.4.2020.) Myös kriitikot suhtautuivat elokuvaan kielteisesti ja sitä pidettiin ”hengettömänä päätöksenä Schwarzeneggerin barbaaritrilogialle”. (Lähde: Rotten Tomatoes. Viitattu 19.4.2020.) Vuosikymmenen loppuun mennessä buumi oli ohi, eikä tyylilajin elokuvia ole sittemmin juuri tehty.Virolainen 1992; Kojo 2004; Suni, Mustonen & Rautsi 2005; Suni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005. — ”The Barbarians tuli sekä ’barbaaribuumin’ että 80-luvun loppupuoliskolla [vuonna 1987]. Sitä voi siis myös haikein silmin katsoa eräänlaisena hyvästinä aikakaudelle, jona näin tajutonta kamaa pääsi syntymään.” (Rautsi 2005.) 1980- ja 90-lukujen taitteessa viaton camp-henkinen toimintaviihde menetti sitä paitsi muutenkin suosiotaan.Kuten edellä, ks. myös Mäkijärvi 2018, ss. 221–230.

 Lajityypin kuihtuminen 

Kylmän sodan päätyttyä ilmapiiri alkoi korostaa poliittista korrektiutta ja elokuvatuottajat pyrkivät huomioimaan naisten ja vähemmistöjen näkökulman aiempaa paremmin. Samalla suuren ja pienen budjetin tuotantojen välinen kuilu kasvoi, mikä muutti tuotantokulttuuria pysyvästi. Toimintaelokuvista tulikin 1990-luvulla aiempaa itseironisempia tai jopa parodisia.Mäkijärvi 2018, ss. 221–230. Kehitys heijastui aikakauden verrattain harvoihin barbaarielokuviin. Esimerkiksi vuonna 1991 ilmestynyt Beastmaster 2 oli humoristinen tieteisparodia, jossa entisaikain barbaari päätyi seikkailemaan 90-luvun New Yorkiin. Vuosikymmenen lopussa nähtiin myös varhaisempiin barbaarielokuviin löyhästi perustuneet TV-sarjat Conan the Adventurer (1997–1998) ja Beastmaster (1999–2002).

Vuosituhannen vaihteen jälkeen barbaarigenre koki hienoisen renessanssin, kun digitaalinen teknologia ja markkinoiden pirstaloituminen madalsivat sekä elokuvien tuotantokustannuksia että tuotto-odotuksia. Samalla Peter Jacksonin Taru sormusten herrasta -trilogia (2001–2003) lisäsi kiinnostusta fantasiaelokuviin. Tämän seurauksena markkinoille ilmaantui muutamia uusia barbaarielokuvia ja lajin varhaisempia edustajia uudelleenjulkaistiin DVD-muodossa. Vuonna 2011 ilmestyneen Conan the Barbarian -uusioversion saama väliinpitämätön vastaanotto osoitti kuitenkin, että lajityypin kunnian päivät olivat jo takana päin.Mäkijärvi 2018, s. 81.

 Jälkimaine ja tulkinnat 

Barbaarielokuvien teknisen kehnouden, estottoman alastomuuden ja tahattoman koomisuuden panivat merkille jo aikalaiskriitikot. Elokuvakriitikko Leonard Maltin kommentoi ensimmäisen Deathstalkerin olevan ”heikko tulkinta miekka ja magia -genrestä, ja kiinnostava ainoastaan tahattomasti aiheuttamansa naurun sekä avokätisesti tarjoilemiensa alastomien naisten ansiosta.”Falicov 2004. (Leonard Maltin: ”[Deathstalker is] a weak interpretation of the sword and sorcery genre, and interesting only for the involuntary laughter the film provokes and the gratuitous female nudity.”)

Nalle Virolainen sanoo Tähtivaeltajassa barbaarifilmien olevan jopa eksploitaatioelokuviksi äärimmäisen toisteisia, ja voidaankin puhua vain ”yhdestä ainoasta miekka ja magia -juonesta”, jota varioidaan vähäisin muutoksin. Sen viehätysvoima perustuu ainakin näennäisesti todellisuuspakoon: seikkailuun, jännitykseen, eksotiikkaan, kauniisiin alastomiin naisiin sekä vahvaa isähahmoa ilmentäviin komeisiin lihaksikkaisiin miehiin. Käytännössä suurin osa genren edustajista on kuitenkin liian pienellä budjetilla tehtyjä ja teknisesti kehnoja. Barbaarien (1987) kaltaiset elokuvat viihdyttävätkin Virolaisen mukaan ennen muuta outouden ja komiikan voimalla. Verkkolehti Elitistin Suuri barbaarikatsaus -artikkelisarjassa huomautetaan, että Schwarzeneggerin barbaaritrilogiaa (kaksi Conan-elokuvaa ja Red Sonja) lukuun ottamatta lajityypin edustajia ei voi pitää ”oikeina elokuvina”, vaan niiden ”mystinen vetovoima” perustuu alkukantaiseen mielihyvään ja viihdyttävään absurdiuteen. Jälkimmäistä vielä korostavat mytologioita ja historiallisia aikakausia vapaasti sekoittavat miljööt, jotka eivät rajoita tekijöiden mielikuvitusta tai aseta mahdottoman ja mahdollisen välille selkeää rajaa. Lehden mukaan ”täysin looginen barbaarielokuva on kuin Beastmaster ilman uskollisia hillereitään – auttamattoman hukassa.”Kojo 2004; Rautsi 2005; Suni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005.

Barbaarielokuvien sukupuoliroolit ovat yleensä hyvin konservatiivisia.Virolainen 1992; Rautsi 2005; Suni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005. Joissakin naissotureista kertovissa barbaarielokuvissa on kuitenkin feministisiä teemoja, ja ne kuvaavat itsenäisiä, fyysisesti voimakkaita naisia, mikä 80-luvulla oli viihde-elokuvissa epätavallista. Merkittäviä barbaarirooleja tehneitä naisnäyttelijöitä olivat esimerkiksi Sandahl Bergman (Conan barbaari, 1982), Grace Jones (Conan hävittäjä, 1984), Lana Clarkson (Deathstalker, 1983; Barbarian Queen, 1985) ja Ty Randolph (oik. Mindi Miller, Amazon, 1986). Monet naisvetoiset barbaarielokuvat olivat Roger Cormanin tuottamia.Wong 2016. Jessica Amanda Salmonson, jonka toimittamaan Amazons!-antologiaan Cormanin samanniminen elokuva perustuu, on kuitenkin kommentoinut miekka ja magia -elokuvien feminismiä näennäiseksi: ”Näiden elokuvien ei ollut edes tarkoitus kertoa hyvää sankarifantasiatarinaa – – vaan tuottaa liikkuva versio seksikkäästä pin-up-kalenterista, tai herättää eloon Boris Vallejon ja Frank Frazettan fetisistiset maalaukset.”Salmonson 2006.

 Luettelo barbaarielokuvista 

Elokuvat on järjestetty ensi-illan mukaan. Alkukielinen nimi (jos muu kuin englanninkielinen) on tilan säästämiseksi jätetty taulukosta pois ja sijoitettu englanninkielistä nimeä seuraavaan alaviitteeseen. 

 Englanninkielinen nimi  Suomalainen levitysnimi  Vuosi  Sarja  Ohjaaja  Barbaarin roolissa  Maa  Huomioitavaa The Norseman  Norseman – barbaarien kuningas  1978   Charles B. Pierce  Lee Majors  Yhdysvallat  Barbaarigenren rajamaille asettuva viikinkielokuvaSuni, Kojo, Mustonen & Rautsi 2005. Hawk the Slayer  Hawk the Slayer   1980   Terry Marcel  John Terry  Britannia  Barbaarigenren rajamaille asettuva historiallinen fantasiaelokuva The Archer: Fugitive from the Empire  Toranin kosto  1981   Nicholas J. Corea  Lane Caudell  Yhdysvallat  Tehty alkujaan TV-sarjan pilottijaksoksi Sorceress  Sorceress – Pimeyden ruhtinaat  1982   Jack Hill  Bob Nelson  Meksiko, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Conan the Barbarian  Conan barbaari  1982  Conan barbaari  John Milius  Arnold Schwarzenegger  Yhdysvallat  The Sword and the Sorcerer  Julma miekka  1982  Julma miekka  Albert Pyun  Lee Horsley  Yhdysvallat  The Beastmaster  Voittamaton kostaja  1982  Beastmaster  Don Coscarelli  Marc Singer  Yhdysvallat, Saksa   Gunan, King of the Barbarians  Barbaarinaiset  1982   Franco Prosperi  Pietro Torrisi, Sabrina Siani  Italia  Ator, the Fighting Eagle  Ator – taisteleva kotka  1982  Ator  Joe D'Amato  Miles O'Keeffe  Italia  The Sword of the Barbarians  Barbaarien miekka  1982   Michele Massimo Tarantini  Pietro Torrisi, Sabrina Siani  Italia  Thor the Conqueror  Thor, valloittaja  1983   Tonino Ricci  Bruno Minniti  Italia  Yor, the Hunter from the Future  Yor  1983   Antonio Margheriti  Reb Brown  Italia  Tieteisteema Ironmaster  Terässoturi  1983   Umberto Lenzi  Sam Pasco, George Eastman  Italia, Ranska  Luolamiesteema Fire and Ice  Tulen ja jään maa  1983   Ralph Bakshi  Randy Norton  Yhdysvallat  Animaatioelokuva Conquest  Conquest – Jumalten nuolet  1983   Lucio Fulci  Andrea Occhipinti  Italia  Throne of Fire  Tulen valtaistuin  1983   Franco Prosperi  Pietro Torrisi, Sabrina Siani  Italia  Perustuu Richard Wagnerin Siegfried-oopperaan Hundra  Hundra – barbaarikuningatar  1983   Matt Cimber  Laurene Landon  Espanja, Yhdysvallat   Prisoners of the Lost Universe  Kadonneen avaruuden vangit  1983   Terry Marcel  Richard Hatch, John Saxon  Britannia  Barbaarigenren rajamaille asettuva tieteiselokuva Deathstalker  Deathstalker – viimeinen suuri soturikuningas  1983  Deathstalker  James Sbardellati  Rick Hill  Argentiina, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Ator 2: The Blade Master  Ator II  1984Joidenkin lähteiden mukaan Ator 2:n Italian-ensi-ilta olisi ollut jo joulukuussa 1982. Ilmeisesti elokuva kuvattiin kuitenkin vasta vuoden 1983 aikana.  Ator  Joe D'Amato  Miles O'Keeffe  Italia  She  She – naarassoturi  1984   Avi Nesher  Sandahl Bergman  Italia, Yhdysvallat  Post-apokalyptinen miljöö Conan the Destroyer  Conan hävittäjä  1984  Conan barbaari  Richard Fleischer  Arnold Schwarzenegger  Yhdysvallat  The Warrior and the Sorceress   1984   John C. Broderick  David Carradine  Argentiina, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto The Devil's Sword   1984   Ratno Timoer  Barry Prima  Indonesia   Barbarian Queen  Queen of the Naked Steel  1985  Barbarian Queen  Héctor Olivera  Lana Clarkson  Argentiina, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Red Sonja  Red Sonja  1985   Richard Fleischer  Arnold Schwarzenegger, Brigitte Nielsen  Alankomaat, Yhdysvallat   Wizards of the Lost Kingdom  Kadonneet velhot  1985  Kadonneet velhot  Héctor Olivera  Bo Svenson  Argentiina, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Amazons  Amazon  1986   Alejandro Sessa  Mindi Miller, Penelope Reed  Argentiina  Roger Corman -tuotanto Iron Warrior  Rautasoturi  1987  Ator  Alfonso Brescia  Miles O'Keeffe  Italia  The Barbarians  Barbaarit  1987   Ruggero Deodato  Peter ja David Paul  Yhdysvallat, Italia  Stormquest   1987   Alejandro Sessa  Brent Huff  Argentiina  Roger Corman -tuotanto Deathstalker II: Duel of the Titans   1987  Deathstalker  Jim Wynorski  John Terlesky  Argentiina, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Deathstalker and the Warriors from Hell   1988  Deathstalker  Alfonso Corona  John Allen Nelson  Meksiko, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Wizards of the Lost Kingdom II  Kadonneen valtakunnan taikurit  1989  Kadonneet velhot  Charles B. Griffith  David Carradine, Lana Clarkson  Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Barbarian Queen II: The Empress Strikes Back   1990  Barbarian Queen  Héctor Olivera  Lana Clarkson  Meksiko, Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto A Nymphoid Barbarian in Dinosaur Hell   1990   Brett Piper  Linda Corwin  Yhdysvallat  Post-apokalyptinen miljöö Quest for the Mighty Sword   1990  Ator  Joe D’Amato  Eric Allan Kramer  Italia, Yhdysvallat  Beastmaster 2: Through the Portal of Time  Beastmaster 2 – petojen herra  1991  Beastmaster  Sylvio Tabet  Marc Singer  Yhdysvallat  Tieteisteema Wizards of the Demon Sword   1991   Fred Olen Ray  Blake Bahner  Yhdysvallat   Deathstalker IV: Match of Titans   1991  Deathstalker  Joe Finley   Rick Hill  Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Time Barbarians   1991   Joseph J. Barmettler  Deron McBee  Yhdysvallat  Tieteisteema Beastmaster III: The Eye of Braxus   1996  Beastmaster  Gabrielle Beaumont  Marc Singer  Yhdysvallat  Kull the Conqueror  Kull, valloittaja  1997   John Nicolella  Kevin Sorbo  Yhdysvallat, Italia  Barbarian: The Last Great Warrior King   2003  Deathstalker  John O’Halloran  Michael O’Hearn  Yhdysvallat  Roger Corman -tuotanto Abelar: Tales of an Ancient Empire   2010  Julma miekka  Albert Pyun  Kevin Sorbo  Yhdysvallat  Conan the Barbarian  Conan the Barbarian  2011  Conan barbaari  Marcus Nispel  Jason Momoa  Yhdysvallat 

Vaihtoehtoiset nimet

 Lähteet 












Suomessa julkaistujen barbaarielokuvakasettien osalta lähteenä on käytetty FIx-galleria -tietokantaa. (Viitattu 19.4.2020.)

 Viitteet 

Luokka:77.4 Elokuvataide
Luokka:Elokuvalajityypit
Luokka:Fantasia