La moglie di Claudio

La moglie di Claudio (”Claudion vaimo”) on vuonna 1918 julkaistu italialainen mykkäelokuva. Alexandre Dumas nuoremman näytelmään La femme de Claude perustuvan elokuvan on ohjannut Giovanni Pastronen valvomana Gero Zambuto. Sen pääosaa esittää elokuvadiiva Pina Menichelli.

Juoni
Asesuunnittelija Claudio Ruper on naimisissa huikentelevaisen Cesarinan kanssa. Heidän suhteensa on kylmennyt osittain heidän ainoan poikansa kuoleman takia. Miehen suunnitellessa uudenlaista tykkiä hänen vaimonsa viettää joutilasta elämää. Claudio on rakastunut juutalaiseen Rebeccaan, mutta hänen uskonnollisuutensa estää häntä ottamasta avioeroa. Cesarinalla on suhde miehensä apulaiseen Antoninoon. Vieraan vallan agentti Cartenac kiristää Cesarinaa saadakseen käsiinsä Claudion asekeksinnön piirustukset. Lopuksi Claudio tappaa vakoojan apuriksi ryhtyneen vaimonsa.

Näyttelijät

Tuotanto, teemat ja vastaanotto
La moglie di Claudio oli Pina Menichellin viimeinen torinolaiselle Itala Filmille tekemä elokuva. Sen valmistumisen aikaan näyttelijä oli jo siirtynyt paroni Carlo Amaton häntä varten perustamalle Rinascimento Filmille. Julkaisun viivästyminen johtui Menichellin mukaan vaikeuksista elokuvasensuurin kanssa: sensorit olivat pitäneet hänen henkilöhahmoaan liian seksikkäänä (”troppo affascinante”).Martinelli, s. 48–53.

Alexandre Dumas nuoremman näytelmä siirtää roomalaisen Messalina-myytin 1800-luvun Ranskaan. Ensimmäisen maailmansodan ajankohtaiseksi tekemä elokuvaversio sijoittuu mielikuvitusmaahanMartinelli, s. 103–104. mutta sisältää ajankohtaisia viittauksia muun muassa sionismiin. Sen päähenkilö on tyypillinen femme fatale, joka uhkaa miehiä seksuaalisuudellaan: hän on ”paha nainen, joka uhkaa yhteiskuntaa, särkee perheen, tuhoaa isänmaan, näännyttää miehen, häpäisee naiseuden ja tuhoaa ne, jotka eivät murskaa häntä”. Hypnoottisen ja eroottisen Menichellin näyttelijänsuoritus vastaa tätä kuvausta, mutta elokuvana La moglie di Claudio on keinotekoinen ja ennalta arvattava. Aikalaiskriitikot pitivät Menichellin suoritusta myös liian ulkokohtaisena, stereotyyppisenä ja itseään toistavana.

Restaurointi
Torinon Kansallinen elokuvamuseo ja Bolognan elokuva-arkisto ovat restauroineet elokuvan pariisilaisen Lobster Filmsin kokoelmissa säilyneen ranskankielisen nitraattikopion pohjalta. Alkuperäisestä 1 789 metrin pituudesta on jäljellä 1 400 metriä. Italiankieliset välitekstit on laadittu arkistolähteiden perusteella. Restauroitu versio on nähtävissä elokuvamuseon Vimeo-sivustolla.

Lähteet


Viitteet

Aiheesta muualla


Luokka:Italialaiset mykkäelokuvat
Luokka:Vuoden 1918 italialaiset elokuvat