Suomalainen naisliitto

Suomalainen naisliitto on vuonna 1907 perustettu poliittisesti sitoutumaton naisjärjestö. Se julkaisee Minna-lehteä, joka on nimetty kirjailija Minna Canthin mukaan. Liitto on ylläpitänyt vuodesta 2015 alkaen Naisten Ääni -tietokantaa, johon on 10 vuoden aikana kerätty yli 1200 naisten pienoiselämäkertaa.

Järjestön ilmoituksen mukaan sen tehtävänä on "edistää tasa-arvoa, yhdenvertaisuutta ja oikeudenmukaisuutta, aktivoida naisia osallistumaan yhteiskunnalliseen toimintaan, korostaa yhteisöllisyyttä sekä kannustaa naisia kasvamaan henkisesti ja kehittämään itseään". Järjestö laatii toiminnalleen viisivuotissuunnitelman, ja sillä on vuosittain vaihtuva teema.Järjestö, Suomalainen naisliitto  Sillä on jäsenyhdistyksiä Helsingissä, Hämeenlinnassa, Jyväskylässä, Oulussa, Torniossa ja Vaasassa.

 Historia 
pienoiskuva|Vuonna 1907 valitut ensimmäiset naiskansanedustajat (yhteensä 19). Edessä vasemmalta Hilja Pärssinen, Alli Nissinen, Lucina Hagman, Alexandra Gripenberg, Evelina Ala-Kulju, Liisa Kivioja. Takana vasemmalta Dagmar Neovius, Hedvig Gebhard, Iida Vemmelpuu, Hilda Käkikoski, Miina Sillanpää, Hilma Räsänen, Maria Laine.
Suomalainen naisliitto perustettiin kesäkuun 2.-3. vuonna 1907. Suomalaiset naiset olivat juuri saaneet äänioikeuden, mutta kansanedustajiksi äänestettiin vain 19 naista. Nuorsuomalaisten naisten puolueen neljästätoista ehdokkaasta edustajistoon valittiin vain kaksi naista, joista toinen, Lucina Hagman ehdotti vaalitappion korjaamiseksi naisten valistamiseen ja kansalaiskasvatukseen tähtäävää toimintaa. Kesäkuussa Suomalainen Naisliitto perustettiin Helsingissä, ja sen päämääräksi valittiin "kansalaissivistyksen kehittäminen ja kohottaminen, harrastuksen herättäminen yleisiin asioihin ja yhteiskunnallisten parannusten edistäminen sekä eri kansanluokkien lähentäminen toisiinsa ja kansallisen yhteistunnon syventäminen".

Järjestön historian ensimmäisen vuoden aikana poliittinen sitoutumattomuus ei ollut täysin selvää, vaan järjestö oli lähellä Nuorsuomalaista puoluetta. Liitto kuitenkin valitsi puolueettomuuden seuraavana vuonna.Naiset valistuksen virittäjinä, Konkordialiitto  artikkeli Oinolan elämäntyöstä s. 56

Naisliiton toisena toimintavuonna sillä oli 32 osastoa ja yhteensä 1 435 jäsentä.

Liiton ensimmäisinä vuosina osa perustajista, erityisesti Nuorsuomalaisten naisten jäsenet Lucina Hagman ja Maikki Friberg pyrkivät voimakkaasti ajamaan uuden naisten puolueen eli naiskokoomuksen perustamista, ja saivat naiskokoomuksen muuttamisen myös vuonna 1916 julkaisemaansa Naisten ohjelmaan. Osa naisliiton jäsenistä, erityisesti Tekla Hultin, vastustivat ajatusta miesten ja naisten vastakkainasettelusta, mutta ajatus naiskokoomuksen perustamisesta hiipui vasta 1920-luvun alussa. Sen sijaan kunnallisen äänioikeuden saavuttamista ja naisten oikeudesta julkisiin virkoihin, sekä kirkollisen ja avioliittoon liittyvien lainsäädäntöjen muuttaminen olivat vuoden 1916 Naisten ohjelman tavoitteita, joiden eteen tehty työ näkyi käytännössä, kun naisten virkaoikeus ja avioliittolain uudistus muuttuivat 1920-luvulla. 

 Sotavuodet 
1920-1940-luvuilla sodat heikensivät Suomalaisen naisliiton toimintaa, ja monet suomalaisnaiset liittyivät esimerkiksi Lotta Svärd-järjestöön. Vuonna 1931 liiton oheen perustettiin Sisarrahasto auttamaan Viipurin alueen osaston kotien löytymistä. Vuonna 1939 Naisliitto perusti Naisten Vapaaehtoisen Työvalmiuskeskuksen (myöhemmin Naisten Työvalmiusliitto), joka muodosti naisista työprikaateja viemään käytännön apua, kuten elintarvikkeita, ruokaa ja rahaa tarvitseville. Liitto oli mukana myös Kansanapu -keräyksessä, sekä jälleenrakennuslainojen kirjaamisessa.

 Naisliikkeen nousu ja teemavuodet 
Sodan jälkeen Naisliiton toiminta elpyi, ja Helsingissä järjestettiin vuonna 1943 Naisten kunnallispäivät. 60-luvulle tultaessa liitto oli aktiivinen osa julkista keskustelua, keskustelutapahtumien järjestämistä ja naisten oikeuksien edistämistä. 

Naisasialiikkeen nousu oli globaalia, ja esimerkiksi YK julisti vuoden 1975 naisten vuodeksi ja vuodet 1976-1985 kansainväliseksi naisten vuosikymmeneksi. Suomalainen naisliitto seurasi tätä esimerkkiä, ja sen toiminta vakiintui ja laajeni näinä vuosina voimakkaasti. 

1980-luvulla Naisliitossa kasvoi kehitysyhteistyön ja keksijyyden ideat, kun silloinen Keksijäyhdistysten Keskusjärjestön, KEKEn ensimmäinen naistoiminnanjohtajana Maila Hakala huomasi, että vain noin prosentti keksintöideoista tuli naisilta. Vuonna 1988 julkaistu 36-sivuinen Keksijä-Minna oli ensimmäinen naiskeksijöistä tehty julkaisu Suomessa, ja se käännettiin myös ruotsiksi. Samana vuonna Suomalainen naisliitto osallistui Oslon Naisasiaforumiin ja järjestivät Nainen keksijänä -pienoisseminaarin. Hakala Keksijä-Minnan innoittamana Hakala perusti vuonna 1989 Naisten Idea- ja Keksintöliiton.

Naisliitto järjesti maailman ensimmäisen naisten keksintönäyttelyn Naisjärjestöjen Keskusliiton Ilo olla nainen -tapahtuman yhteyteen 1990. 

 2000-luvulta nykyisyyteen 
Suomalaisen naisliiton toiminta on ollut aktiivista nykypäivään saakka, ja sen arvoissa perustamisesta saakka olleet tasa-arvo, yhdenvertaisuus ja oikeudenmukaisuus näkyvät edelleen. Esimerkiksi Naisliiton Minna Canth -seminaarin aiheena oli vuonna 2000 vammaisten hyväksyminen, vuonna 2001 keskusteltiin erilaisuuden huomioimisesta monikulttuurisessa Suomessa. Vuonna 2024 Naisliitto on ottanut kantaa muun muassa kuntien digituen ja vuonna 2022 Iranin naisten puolesta.

Naisjärjestöjen Keskusliiton satavuotisjuhlassa vuonna 2011 Suomalaisella naisliitolla oli kolmen sisarjärjestön yhteinen "Kympin tyttöjen" näyttelyhuone Helsingissä Sederholmin talossa yhdessä Suomen Akateemisten Naisten Liiton, Suomen Naisyhdistyksen ja Naistoimittajien kanssa.

Naisten ääni-verkkosivu täyttää tänä vuonna 10 vuotta, ja sitä juhlistetaan Minna Canth-seminaarissa Helsingissä 6.4.2025.

 Minna-palkinto 
Vuodesta 2019 alkaen Suomalainen naisliitto on yhdessä Opetusneuvos Hilja Vilkemaan Stipendisäätiön kanssa jakaneet valtakunnallisen Minna-palkinnon naisille tai naisryhmälle, jotka edistävät ”Minna Canthin tavoin tasa-arvoa teoillaan, puheillaan, aloitteillaan, kirjoituksillaan ja taiteellaan”. Palkinto jaetaan joka toinen vuosi.
+Minna-palkinnon saajat2019tietokirjailija, filosofian tohtori Minna Maijala2021kätilö-sairaanhoitaja, väitöskirjatutkija Mimmi Koukkulanaisiin kohdistuvan väkivallan asiantuntija Elina  
Viitasaari2023Hämeenlinnan Rikosseuraamuskeskuksen johtaja Kaisa TammiTerveydenhoitaja Riitta Vesala
Vuodesta 2026 alkaen jaetaan myös toista Minna Canth -palkintoa, jonka suuruus on 35 000 euroa.

Puheenjohtajat
1907–1909 Tekla Hultin, filosofian tohtori
1909–1914 ja 1922–1927 Lucina Hagman, professori
1914–1922 ja 1932–1934 Olga Oinola, opettaja
1927–1932 ja 1953–1969 Hilja Vilkemaa, opetusneuvos
1934–1946 Hedvig Gebhard, talousneuvos
1946–1953 Ida Sarkanen, filosofian maisteri
1969–1970 Helle Kannila, kirjastoneuvos
1970–1974 Pirkko Aro, kansanedustaja
1974–1980 Inkeri Savolainen, rouva
1980–1989 Raija Virtanen, koulun johtaja
1989–1994 Vappu Hakkarainen, järjestösihteeri
1994–1995 Tuula Nieminen, koulun johtaja
1996–1997 Paula Starck, toiminnanjohtaja
1998–2001 Pirjo Norvama, korkeakoulusihteeri
2002–2003 Päivi Mattsoff, kouluttaja
2004–2007 Marja-Riitta Tervahauta, hallintosihteeri
2008–2009 Oili Påwals, rehtori
2010–2013 Maija Kauppinen, toimittaja
2014–2015 Kirsti OjalaMinna 2/2015 
2016-2018 Leena Ruusuvuori
2019 Kirsti Ojala
2020-2023 Eva Tervonen
2024- Nuppu Rouhiainenhttps://www.suomalainennaisliitto.fi/index.php?k=226024
Lähde puheenjohtajille vuoteen 2010 saakka:Historia,  Suomalainen naisliitto

 Katso myös 

 Naisten äänioikeus
 Naisten ääni

 Lähteet 

Luokka:Suomalaiset naisjärjestöt