Place de l’Hôtel-de-Ville

Place de l’Hôtel-de-Ville (virallisesti Place de l’Hôtel-de-Ville – Esplanade de la Libération) on aukio Pariisin keskustassa Pariisin kaupungintalon eli Hôtel-de-Villen edustalla Seinen pohjoisrannalla, 4. arrondissementin alueella. Aukiolla järjestetään monenlaisia tapahtumia ja näyttelyitä.

 Nimet 
Aukion alkuperäinen nimi on Place de Grève, mutta usein siitä on käytetty lyhyesti nimeä La Grève. Nimi johtuu ranskan kielen hiekkarantaa tai hiekkasärkkää tarkoittavasta sanasta grève, sillä aukio oli alkujaan rakennettu joen varressa olleen hiekkarannan paikalle.  Vuonna 1803 aukio sai sen laidalla olevan kaupungintalon mukaan nimen nimen Place de l'Hôtel de ville.

Aukion viralliseksi nimeksi muutettiin vuonna 2013 Pariisin pormestari Bertrand Delanoën aloitteesta Place de l’Hôtel-de-Ville – Esplanade de la Libération. Nimen jälkimmäinen osa ”Vapautuksen Esplanadi” viittaa vuoden 1944 Pariisin vapautukseen. Kenraali Charles de Gaulle piti välittömästi vapautuksen jälkeen 25. elokuuta 1944 kaupungintalon parvekkeella kuuluisan puheensa pariisilaisille.Paris: la place de l'Hôtel de Ville devient l'Esplanade de la Libération  L’Express 22.4.2013. Viitattu 22.5.2016.
pienoiskuva|Robert-François Damiensin teloitus 26. maaliskuuta 1757 

 Historia 

Aukio oli aikoinaan Pariisin tärkein teloituspaikka, jossa järjestettiin hirttäjäisiä ja roviolla polttamisia. Keskiajalla elänyt kirjailija ja vapaa-ajattelija Marguerite Porette kuoli roviolla 1. kesäkuuta 1310. Täällä teloitettiin muun muassa 27. toukokuuta 1610 Ranskan kuningas Henrik IV:n murhannut François Ravaillac, joka revittiin hevosilla neljään osaan.Kaupunkikirjat: Pariisi (suom. Ilkka Rekiaro), s. 102. Kuudes, uudistettu painos. WSOY, Helsinki 2009. Alkuteos Travel Guides Paris, julkaistu ensimmäisen kerran Isossa-Britanniassa 1993, Dorling Kindersley Ltd, Lontoo. Kuuluisa rosvo Cartouche murskattiin teilipyörällä vuonna 1721. Robert-François Damiens oli viimeinen, joka tuomittiin revittäväksi kuudella hevosella neljään osaan 26. maaliskuuta 1757 majesteettirikoksesta eli murhayrityksestä puukotettuaan kuningas Ludvig XV:tä.

Paikalla sijaitsi Ranskan vallankumouksen aikana myös ensimmäinen giljotiini, jossa ensimmäisenä teloitettiin maantierosvo ja ryöstömurhaaja Nicolas Jacques Pelletier 25. huhtikuuta 1792.Octave Aubry: ”Danton, verilöylyjen diktaattori”, Ranskan suuri vallankumous, s. 471. (sivulla olevassa kuvan alla kuvaillaan giljotiinin kehityshistoria ja käyttöönotto) Porvoo. Helsinki: WSOY, 1962. Tämän jälkeen giljotiini oli 21. elokuuta 1792 – 10. toukokuuta 1793 Place du Carrouselilla. Marraskuussa 1794 giljotiiini palasi takaisin Place de la Révolutionilta.

Terrorin ajan jälkeen aukiolla mestattiin giljotiinissa :

 Antoine Quentin Fouquier-Tinville, 7. toukokuuta 1795 
 Martial Herman, vallankumoustuomioistuimen puheenjohtaja sekä yhdeksän muuta tuomaria, 7. toukokuuta 1795 
 Joachim Vilate, vallankumoustuomioistuimen tuomari, 7. toukokuuta 1795 

Viimeinen teloitus aukiolla tapahtui vuonna 1830.

Ensimmäinen raatihuone rakennettiin aukion laidalle kauppiaitten killan johtaja, kolmannen säädyn puhemies Étienne Marcelin aikana vuonna 1357. Nykyinen kaupungintalo on vuosina 1873–1892 rakennettu kopio 1500-luvulla rakennetusta edellisestä kaupungintalosta, joka tuhoutui tulipalossa Pariisin kommuunin kukistamisen yhteydessä vuonna 1871. Aukio muutettiin kokonaan jalankulkualueeksi vuonna 1982.L'Hôtel de Ville de Paris  Paris1900. Viitattu 22.5.2016.

Aukio toimi kauan myös työttömien vakinaisena kokoontumispaikkana, josta varsinkin tilapäisiin töihin tekijöitä etsivät saattoivat sellaisia helposti löytää. 1800-luvulla paikalle kokoontuivat usein myös lakkoon ryhtyneet työläiset. Tämä johti siihen, että paikan nimenä käytetty ranskan kielen sana grève (hiekkaranta, hiekkasärkkä) merkitsee nykyisin myös lakkoa.

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Pariisin aukiot
Luokka:Kesäolympialaiset 2024