Nadežda Durova

Nadežda Andrejevna Durova (); (17. syyskuuta 1783 Kiova, Venäjän keisarikunta – 2. huhtikuuta 1866 Jelabuga, Venäjän keisarikunta) oli Venäjän ensimmäinen naisupseeri. Hän toimi myös kirjailijana.

 Suku ja koulutus 
Nadežda Durova syntyi ratsuväen upseerin perheeseen. Hänen äitinsä oli pettynyt ettei saanut poikaa, ja antoi tyttärensä husaarin kasvatettavaksi. Durova meni 18-vuotiaana sarapulilaisen virkamiehen kanssa naimisiin ja synnytti lapsen, mutta palasi muutaman vuoden päästä vanhempiensa luokse.

 Sotilasura 
Vuonna 1806 hän karkasi 23-vuotiaana kotoa ja liittyi kasakkarykmenttiin tilanomistajan poika Aleksandr Durovin nimellä. Vuonna 1807 hän värväytyi Aleksandr Sokolovin nimellä ulaanirykmenttiin ja osallistui Preussin sotaretkeen, josta hänet palkittiin Pyhän Yrjön ristillä. Durova kirjoitti Preussista isälleen, joka lähetti Aleksanteri I:lle pyynnön etsiä tyttärensä. Keisari kutsui Durovan Pietariin ja ylensi hänet upseeriksi. Samalla Durovalle annettiin nimi Aleksandr Andrejevitš Aleksandrov, jota hän kantoi lopun ikänsä. 

Durova osallistui vuoden 1812 isänmaalliseen sotaan, haavoittui Borodinon taistelussa ja palveli sen jälkeen Mihail Kutuzovin lähettinä ja adjutanttina.Rosenholm, Arja: Jälkisanat. Teoksessa: Mimotska ottaa myrkkyä. Naisten kertomuksia 1800-luvun Venäjältä. s. 470. SN-KIRJAT OY, 1990. ISBN 951-615-737-8 Hän osallistui myös vuosien 1813–1814 sotaretkiin ja sai rohkeudestaan useita ansiomerkkejä. Durova erosi armeijan palveluksesta aliratsumestarina vuonna 1816. Sen jälkeen Durova asui muutaman vuoden setänsä luona Pietarissa ja muutti sitten Jelabugaan, jossa hän ”tekemisen puutteessa” ryhtyi kirjoittamaan muistelmiaan. Muistelmissaan hän vakuuttaa että sai salattua sukupuolensa koko rintamallaolonsa ajan.

 Kirjallinen ura 
Durovan muistelmat Kavalerist-devitsa, jotka hän pyysi julkaisemaan nimimerkillä "Venäläinen amatsooni, tunnettu nimellä Aleksandrov" (”Ratsumiestyttö: tapahtui Venäjällä”) ilmestyivät nimettömänä vuodesta 1836 lähtien Sovremennik-lehdessä ja myöhemmin erillisinä kirjoina. Hän kirjoitti myös romanttisia kertomuksia, jotka pian unohdettiin. Ne ilmestyivät hänen elinaikanaan vuonna 1840 neliosaisina koottuina teoksina. Vuonna 1842 ilmestyi ensimmäinen hänelle omistettu kirja, mutta sen sankari kuoli lopulta unohdettuna köyhyydessä Jelabugassa. 

 Perintö 
Elämänsä aikana hän oli rajojen rikkoja: hän pukeutui miesten vaatteisiin, leikkasi hiuksensa lyhyiksi, poltti tupakkaa ja käytti itsestään maskuliinimuotoja. Durova myös haudattiin testamenttinsa mukaisesti miesten puvussa sotilaallisin kunnianosoituksin. Myöhemmin hänestä on tehty romaaneja, näytelmä, ooppera ja Eldar Rjazanovin elokuva Husaarit (Gusarskaja ballada, 1962).

 Suomennetut teokset 

 Kortteerinurkkaus (Ugol, 1840). Teoksessa: Mimotska ottaa myrkkyä. Naisten kertomuksia 1800-luvun Venäjältä. SN-KIRJAT OY, 1990. ISBN 951-615-737-8. Suomennos Heli Niemi.

Lähteet

Luokka:Venäläiset kirjailijat
Luokka:Venäläiset sotilaat
Luokka:Vuonna 1783 syntyneet
Luokka:Vuonna 1866 kuolleet