Charles Péguy

Charles Péguy (7. tammikuuta 1873 Orléans Ranska – 5. syyskuuta 1914 Villeroy, Seine-et-Marne Ranska) oli ranskalainen runoilija ja kirjailija, joka kaatui ensimmäisessä maailmansodassa.

Henkilöhistoria
Péguy syntyi talonpoikaiseen sukuun Orléansissa. Hänen isänsä kuoli pojan ollessa vasta yksivuotias, äiti elätti perheen käsityöläisenä. Péguy omaksui jo nuoruudessaan sosialistisen maailmankatsomuksen, mutta päätyi sittemmin myös kristillisen vakaumuksen kannattajaksi. Kun hän ei ensin onnistunut suorittamaan tutkintoa École normale supérieure -koulussa, hän lähti suorittamaan asevelvollisuuttaan, ja valmistui koulusta vasta sen jälkeen. Mentyään naimisiin Péguy osti kirjakaupan, perusti kustantamon ja ryhtyi toimittamaan Les Cahiers de la Quinzaine -aikakauskirjaa tammikuussa 1900. Liiketoimet eivät juuri menestyneet taloudellisesti, mutta aikakauskirja ilmestyi viisitoista vuotta. Ensimmäisessä maailmansodassa upseerina toiminut Péguy kuoli vihollisen luotiin vastahyökkäystä odotettaessa.

Kirjallinen tuotanto
Ensimmäisen teoksensa, kolminäytöksisen noin 800-sivuisen näytelmän Jeanne d'Arcista Péguy laati 1897 ja kustansi itse sen tuhannen kappaleen painoksen.

Esseitä
 De la Raison, 1901.
 De Jean Coste, 1902.
 Notre Patrie, 1905.
 Situations, 1907–1908.
 Notre Jeunesse, 1910.
 Victor-Marie, Comte Hugo, 1910.
 Un Nouveau Théologien, 1911.
 L'Argent, 1913.
 L'Argent Suite, 1913.
 Note sur M. Bergson et la Philosophie Bergsonienne, 1914.
 Note Conjointe sur M. Descartes et la Philosophie Cartésienne (postuumisti)

Runoja
 Le Porche du Mystère de la Deuxième Vertu, 1912.
 La Tapisserie de Sainte Geneviève et de Jeanne d'Arc, 1913.
 La Tapisserie de Notre-Dame, 1913.
 Ève, 1913.

Näytelmiä
 Jeanne d'Arc. Paris: Librairie de la Revue Socialiste, 1897.
 Le Mystère de la Charité de Jeanne d'Arc, 1910.
 Le Mystère des Saints Innocents, 1912.

 Suomennoksia 
 Chartresin tie. Charles Péguyn runoja, suom. pääosin Anna-Maija Raittila, toim. Osmo Pekonen, Minerva Kustannus, 2003.

Suomennettuja runoja
 Kristuksen seuraamisesta, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Suurempi kuin sydämeni: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Helsinki: Kirjapaja 1982 
 Omantunnon koellelemisesta (Je comprends bien, dit Dieu), suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, suom. ja toim. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1983 
 Paratiisi, suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Lähteenkirkas hiljaisuus (Runo kokoelmasta Le Mystére des Saints Innocents, Gallimard 1929 )
 Tammi ja silmu (La Foi est un grand arbre), suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kutsut minua nimeltä: uskonnollista runoutta 1900-luvun Euroopassa, toim. ja suom. Anna-Maija Raittila, Kirjapaja 1981  (Runo kokoelmasta Prières, Gallimard, Pariisi 1934)
 Toivo (Ésperance), suom. Anna-Maija Raittila, teoksessa: Kutsut minua nimeltä (Runo kokoelmasta Prières, Gallimard, Pariisi 1934)
 Viattomien lasten mysteerio (katkelma) (Le mystère des saints innocents (fragment)), suom. Saima Harmaja, teoksissa: Saksan kirjallisuuden kultainen kirja, toim. Rafael Koskimies, Porvoo: WSOY, 1930 ja Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1974  ja 2004 

 Lähteet 

Aiheesta muualla

 Tallgren-Kaila, Anna-Maria. Charles Péguy: ajankohtainen ja ajaton runoilija. Suomen kirjallisuuden vuosikirja, 1946, s. 41–63.

Luokka:Ranskalaiset kirjailijat
Luokka:Ranskalaiset näytelmäkirjailijat
Luokka:Ranskalaiset esseistit
Luokka:Ranskalaiset runoilijat
Luokka:Ranskalaiset toimittajat
Luokka:Ranskalaiset ensimmäisessä maailmansodassa kaatuneet
Luokka:Vuonna 1873 syntyneet
Luokka:Vuonna 1914 kuolleet