Vanhemmuus

Vanhemmuus tarkoittaa ihmisen näkökulmasta asemaa toisen ihmisen isänä tai äitinä. Tällöin käytetään erityisesti käsitteitä isyys ja äitiys.

Biologinen vanhempi on henkilö, jonka sukusolusta lapsi on saanut alkunsa. Moni lapsen ominaisuus riippuu ensisijaisesti biologisista vanhemmista, toiset enemmän sosiaalisista vanhemmista ja muista kasvattajista.

Sosiaalinen vanhempi voi olla ottovanhempi tai muu kasvatusvanhempi kuten isäpuoli tai äitipuoli. Sosiaalinen vanhemmuus on lapsen fyysisen, emotionaalisen, sosiaalisen ja älyllisen kehityksen edistämistä ja tukemista lapsuudesta aikuisuuteen. 

Vuonna 2015 Suomessa lapsia hankkii arviolta neljä viidestä naisesta ja vajaat kolme neljästä miehestä. 35-vuotiaista lapsia ovat saaneet 73 % naisista ja alle 60 % miehistä.Vauvakato vaivaa Suomea – lapsia syntyy vähemmän kuin lähes 30 vuoteen, Helsingin Sanomat TIEDE 28.9.2015.

 Kulttuurillisia näkökulmia vanhemmuuteen 
Vuonna 2022 julkaistun tutkimuksen mukaan vastuuntuntoisuus on vanhemman ensisijainen ihanneominaisuus kaikkialla muualla paitsi länsimaissa. Länsimaissa puolestaan ihannoidaan muita kulttuurialueita enemmän myönteistä ja lapsilähtöistä kasvatusta. Samassa tutkimusaineistossa nimenomaan länsimaiset vanhemmat olivat kaikkein uupuneimpia. Asia kävi ilmi 37 maan vertailututkimuksesta, jossa kaikkiaan 11 874 vanhempaa sai omin sanoin kuvata viisi ihannevanhemman ominaisuutta.

Aasialaisella kulttuurialueella ihailtiin vastuuntuntoista ja perhekeskeistä vanhemmuutta, afrikkalaisella kulttuurialueella vastuuntuntoista ja kunnioittavaa käytöstä korostavaa vanhemmuutta ja latinalaisamerikkalaisella kulttuurialueella rakastavaa ja vastuuntuntoista vanhemmuutta. 

Länsimaisissa ihanteissa ei vaikuta painottuvan samalla tavalla tällainen vastuullisuus, jossa ollaan tietoisia omista velvollisuuksista vanhempana ja otetaan vastuuta lapsesta, kasvatuksesta, päätöksenteosta sekä rajojen asettamisesta. Länsimaiset ihanteet ovat pehmeämpiä ja lapsikeskeisempiä, enemmän myönteisyyteen ja empaattisuuteen liittyviä. Tutkimuksessa kävi ilmi, että asuinmaa ei yksinään selitä vanhemmuuden ihanteita, vaan myös koulutusasteella ja sosiaaliluokalla on merkitystä. Aasian ja Afrikan maissa vähemmän koulutetut vanhemmat painottivat vanhemmuudessa sellaisia teemoja kuten perhe ja kotityöt, kun taas korkeammin koulutetut vanhemmat painottivat vanhemmuudessa sellaisia teemoja kuten raha ja talous. Muilla kulttuurialueilla erot eri koulutusryhmien välillä eivät olleet näin selkeät, mutta jotain eroavaisuuksiakin oli.

Toisessa 42 maan vertailututkimussa selvisi, että yksilökeskeinen kulttuuri altistaa vanhempia uupumukselle, esimerkiksi oli Suomessa tutkimuksen mukaan seitsemänneksi uupuneimmat vanhemmat.

 Soveltuvuus vanhemmaksi 

Kysymys vanhemmaksi tulemisen kelpoisuudesta sisältää poliittisia ja eettisiä ulottuvuuksia. 

Politiikassa voidaan esimerkiksi säätää lakeja, joilla määritellään henkilön oikeudet vanhempana, ja kuinka oikeudet voidaan tarvittaessa ottaa pois henkilöltä, joka ei pysty tarjoamaan lapselle hyvää kasvuympäristöä. Tällainen tilanne on esimerkiksi lapsen huostaanotto. Myös adoptioon liittyvät adoptiovanhemman kelpoisuusehdot ovat poliittisia valintoja.

Vanhemmuuden lisenssijärjestelmä (vanhemmuuden luvanvaraisuus) on myös eräs poliittinen keskustelunaihe, jota näkyy myös esimerkiksi tieteiskirjallisuudessa. Käytännössä kyse on siitä, että biologisiksi vanhemmiksi aikovilta vaadittaisiin tietyt kriteerit, kuten adoptiovanhemmilta vaaditaan jo tällä hetkellä. Luvanvaraisuuden tarkoituksena on sen kannattajien mukaan suojella lapsia epäpäteviltä vanhemmilta, koska lapsen etu ajaa vanhemman edun ohitse. Vanhemmuuslupaan voi liittyä näkökulma, jonka mukaan yhteiskunnalliset resurssit ovat rajalliset eikä niitä riitä kaikille, minkä vuoksi väestönkasvua on välttämätöntä rajoittaa. Lisäksi on esitetty, että jos valtiolla on oikeus säätää esimerkiksi ajo-oikeudesta ja ammattien luvanvaraisuudesta, myös vanhemmuuden luvanvaraisuudesta säätäminen olisi oikeutettua. Vanhemmuuden luvanvaraisuudesta on kirjoittanut muun muassa filosofian emeritusprofessori Hugh LaFollette. Hänen mukaansa jos jokin toiminta on mahdollisesti haitallista muille ja toiminta vaatii tietyn tason pätevyyttä, joka voidaan osoittaa luotettavalla testillä, valtion pitäisi säännellä sitä.  

Eettinen ulottuvuus liittyy siihen, mitä pidetään hyvänä tekona lasta kohtaan. Tähän liittyy esimerkiksi keskustelu siitä, onko köyhillä oikeus hankkia lapsia, jos lapset joutuvat elää kurjuudessa. Myös perinnöllisten sairauksien siirtäminen lapselle sisältää eettisiä kysymyksiä, koska sairaudesta kärsivien vanhempien päätös voi vaikuttaa siihen, millainen elämä lapselle tulee. Vanhemmat saattavat kokea syyllisyyttä, mikäli oma lapsi on perinyt sairauden vanhemmilta, ja jotkut vanhemmat saattavat vältellä kertomasta lapselleen perinnöllisen sairauden olemassaolosta. Myös maailman tila, johon lapset syntyvät, sisältää eettisiä kysymyksiä. Esimerkiksi taloudellisen taantuman aikana syntyneillä on heikompi terveys.

Intressikonfliktissa ovat vastakkain vanhempien halu tulla vanhemmaksi ja lapsen oikeus saada riittävä terveys, turvallisuus ja elintaso. Keskusteluun voi myös liittyä antinatalistien esittämä argumentti, jonka mukaan yksikään lapsi ei ole pyytänyt syntyä tähän maailmaan, minkä vuoksi vanhempien halu lisääntyä on aina itsekästä.

Ihmisoikeussopimusten mukaan ihmisillä on oikeus päättää vapaasti omasta lapsiluvustaan, joten oikeus tulla (tai olla tulematta) vanhemmaksi on ihmisoikeus.

Suomen sterilointilaissa säädetään, että mikäli sairaus tai muu siihen verrattava syy vakavasti rajoittaa henkilön kykyä hoitaa lapsia, henkilö voi hakea sterilisaatiota välttääkseen vanhemmuuden. Vapaaehtoisesti lapsettomat eivät halua tulla vanhemmiksi, minkä vuoksi he saattavat hankkia sterilisaation myös muilla laissa säädetyillä hakuperusteilla.

 Vanhemmuus ja onnellisuus 
Finterveys 2017 -väestötutkimuksen mukaan miltei 90 % alle 7-vuotiaiden vanhemmista piti elämänlaatuaan hyvänä. Tutkimuksen mukaan Suomessa pikkulasten vanhemmat olivat perhe-elämäänsä ja saavutuksiinsa elämässä tyytyväisempiä kuin samanikäiset keskimäärin. Silti heilläkin oli uupumusta ja väsymystä. Ne johtuivat enimmäkseen perfektionismista, mutta myös työttömyys ja heikko tulotaso ennustivat niitä. Lapset kuitenkin toivat enemmän myönteisiä kuin kielteisiä asioita. Masennusoireita koki 12 % äideistä ja 6 % isistä, mutta osuudet olivat suunnilleen samat muilla samanikäisillä, samoin merkittävää kuormitusta kokeneiden osuudet.

Suomessa kaikkein onnettomimpia parisuhteessa ovat pienten lasten vanhemmat, etenkin isät.Kunpa isi jaksaisi, Lääkärílehti, 22.01.2010.

Erään saksalaistutkimuksen mukaan ensimmäisen lapsen syntymä vähentää saksalaisen vanhemman onnellisuutta keskimäärin 1,6 yksikköä asteikolla 1–10. 17 prosentilla vähenemä oli ainakin kolme yksikköä. Heistä vain 58 % hankki toisen lapsen kymmenen vuoden sisällä. Esimerkiksi avioero vähensi onnellisuutta vain 0,8 yksikköä ja puolison kuolema tai työttömyys vain 1,0:n yksikön verran.Onnellisuuden heikkeneminen esikoisen syntymän jälkeen voi estää vanhempia hankkimasta toista lasta, Helsingin Sanomat 12.8.2015.http://www.washingtonpost.com/news/to-your-health/wp/2015/08/11/the-most-depressing-statistic-imaginable-about-being-a-new-parent/ Vuosien myötä onnellisuus kuitenkin nousi ja oli iäkkäämpänä korkeampi kuin lapsettomilla. Esimerkiksi lasten lähtiessä kotoa haittavaikutus puolisoiden suhteeseen ja toisilleen osoittamaan tukeen voi vähetä, samoin lapsiin kuluvat aika ja raha.A Global Perspective on Happiness and Fertility, Rachel Margolis and Mikko Myrskylä, Popul Dev Rev. Author manuscript; available in PMC 2012 May 7. Published in final edited form as: Popul Dev Rev. 2011; 37(1): 29–56.

Lasten ollessa pieniä vanhemmat ovat usein väsyneitä, sillä heillä voi olla univaikeuksia ja vanhempien kahdenkeskinen huomaavaisuus voi jäädä vähemmälle ja puolison huomioon ottaminen voi täten unohtua.Lapsen syntymä rasittaa parisuhdetta , Anna & Ellit, 13.7.2009.

Vanhemmuus mahdollistaa myös isovanhemmuuden. Tutkimusten mukaan lapsenlapsen syntymä parantaa elämänlaatua ja lisää tyytyväisyyttä elämään, etenkin naisilla.

 Vanhemmuuden katuminen 

Lasten hankkimisen katumista pidetään tabuna. Sekä äidit että isät voivat katua lasten hankkimista.

Kulttuuriset normit eivät salli äitiyden emotionaalisen tyydyttävyyden kyseenalaistamista. Äitiyden katumus on tutkimuksissa harvoin käsitelty aihe, joka on vasta viime aikoina saanut tilaa äitiyden tutkimuksessa. Vallitseva normi on, että lapsien hankkimatta jättämistä saattaa katua, mutta ei sitä, että lapsia on hankkinut (lisääntymisnormi). Katumukseen liittyvää tutkimusta on vaikeaa tehdä, koska ihmisiä on vaikeaa saada puhumaan katumuksestaan.

Tutkimusten perusteella 5–14 % vanhemmista katuu lapsen hankkimista ja toivoisi pysyneen lapsettomana. Toisaalta Yhdysvalloissa ja Saksassa tehdyt tutkimukset osoittavat, että katuvien vanhempien osuus voi olla jopa 17 %.

Saksalaisessa "Regretting Parenthood" -tutkimuksessa todettiin, että 19 prosenttia äideistä ja 20 prosenttia isistä katuu lasten hankkimista. Katumisen todennäköisyydessä ei ollut juurikaan eroavaisuuksia, vaikka oma lapsi olisi "unelmalapsi" tai vaikka vanhemmat rakastivat lastaan. 77 prosenttia vanhemmista koki, että vanhemmuus tuo tyytyväisyyttä.

Suomalaisessa tutkimuksessa vuonna 2019 todettiin, että eräässä verkkokeskustelussa noin 8 prosenttia keskusteluun vastanneista myönsi katuvansa lapsen hankkimista.

 Katso myös 
Perhe
Kasvatus
Synnytys
Lapsettomuus
Sukusolu
Lisääntyminen
Vapaaehtoinen lapsettomuus

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Vanhemmuus, Väestöliitto
”Lasten hankkimatta jättämistä saa katua, mutta hankkimista ei” – Vanhemmuuden kielteisistä tunteista puhutaan yhä enemmän, mutta äitiyden katuminen on edelleen tabu Yle, 2019
Kaverivanhemmuuden haitat Ilta Sanomat, 2022

Luokka:Lisääntyminen
Luokka:Perhe