Konsta Vuokila

Karl Konstantin (Konsta) Vuokila (15. lokakuuta 1877 Alatornio – 16. joulukuuta 1941 Haapajärvi) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysvaikuttaja, joka toimi STPV:n kansanedustajana vuonna 1924. Vuokila vaikutti pitkään Pohjois-Suomen ammattiyhdistysliikkeessä saha- ja tukkityöläisten edunvalvojana. 1920-luvulla hänestä tuli pohjoissuomalaisen ammattiyhdistysliikkeen merkittävimpiä kommunisteja. Vuokilan ainoaksi jäänyt eduskuntakausi päättyi jo viiden kuukauden jälkeen kun hänet tuomittiin kesällä 1924 vankeuteen poliittisen toimintansa johdosta. Kun kommunistien toiminta kiellettiin 1930 Vuokila vaikutti jonkin aikaa niin sanotussa pulaliikkeessä, kunnes sai toisen vankilatuomion vanhoista synneistään. Hän laski istuneensa vankilassa kaikkiaan "seitsemän juhannusta ja kuusi joulua".

 Elämä 
 Lapsuus ja nuoruus 
Konsta Vuokila syntyi Alatorniossa rutiköyhän loisen perheeseen. Isä kuoli hänen ollessaan kuusivuotias, jonka jälkeen äiti Brita Maria (os. Kulju, s. 1845) muutti lapsineen Tervolaan. Äidillä ei ollut mahdollisuutta elättää lapsikatrastaan, joten Vuokila myytiin huutolaiseksi. Hän kävi ainoastaan kiertokoulua ja ryhtyi muutaman vuoden kuluttua rengiksi. Myöhemmin Vuokila oli talvet metsätyömiehenä ja kesät tukkilaisena. 1890-luvun puolivälistä lähtien hän työskenteli Perämeren pohjukan sahoilla yli 20 vuoden ajan.

 Työväenliikkeeseen 
Vuonna 1904 Vuokila liittyi työväenliikkeeseen. Lukuisten luottamustehtäviensä vuoksi hän joutui toistuvasti hankaluuksiin työnantajien kanssa ja oli pakotettu vaihtamaan työpaikkaa. Pohjois-Suomen sahanomistajien mustalle listalle jouduttuaan Vuokila työskenteli myös Norrbottenissa. Hän osallistui Suomen Sahateollisuustyöväen Liiton (SSL) edustajakokouksiin oli perustamassa liiton Pohjanmaan piiriä. Vuokila vaikutti myös paikallisissa työväenyhdistyksissä, SDP:n kunnallis- ja piirijärjestöissä sekä toimi Oulussa ilmestyneen Kansan Tahdon kirjeenvaihtajana. Sahatyömiehenä lopetettuaan Vuokila ryhtyi viljelemään Nivalasta hankkimaansa pientilaa. Yleislakon aikana Vuokila toimi pitäjään perustetun työväen järjestyskaartin komppanianpäällikkönä, mutta sisällissodan tapahtumiin hän ei tiettävästi ottanut osaa.

 Pohjolan lakkojuttu 
Syksyllä 1918 Vuokila lähti kotiseudullaan elvyttämään sodan lamauttamaa sosialidemokraattien järjestötoimintaa. Joulukuussa hän osallistui Haapajärven työväenyhdistyksen edustajana SDP:n ylimääräiseen puoluekokoukseen. Vuonna 1920 Vuokila aloitti SSL:n Pohjanmaan piirin asiamiehenä ja matkapuhujana. Samana syksynä hänet palkattiin kommunistien perustaman Pohjolan Ammatillisen Piirijärjestön (PAP) sihteeriksi sekä Suomen Ammattijärjestön (SAJ) järjestäjäksi ja luennoitsijaksi. Vuokilan toimenkuvaan liittyi myös lakkojen sovittelu työntekijöiden edusmiehenä.

Kesäkuussa 1922 PAP suunnitteli koko Oulun lääniä koskevan yleislakon julistamista, minkä seurauksena Etsivä keskuspoliisi pidätti Vuokilan ja neljä järjestön toimeenpanevan valiokunnan jäsentä. SAJ:n tukema lakko olisi koskenut kaikkiaan 6 000 työläistä. Viranomaiset näkivät sen olevan luonteeltaan poliittinen ja tähtäävän vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen kumoamiseen. Vuokilaa syytettiin myös pitämistään puheista ja luennoista, joiden katsottiin kiihottavan vallankumoukseen. Suunniteltua yleislakkoa ei tullut, mutta pidätysten jälkeen Oulussa käynnistyi laajoja lakkoja, joihin osallistui yli 1 700 satama- ja sahtyöläistä. SAJ reagoi tapahtumiin lähettämällä sisäministeri Y. J. Eskelälle kirjelmän, jossa tätä vaadittiin ryhtymään toimenpiteisiin asian selvittämiseksi ja vangittujen vapauttamiseksi. SSTP puolestaan teki tapauksen johdosta syksyllä välikysymyksen.

PAP:n toimihenkilöiden lisäksi oikeuteen joutui Oulussa pidettyyn lakkokokoukseen osallistunut SAJ:n puheenjohtaja Matti Väisänen. Syytetyt siirrettiin kuulusteluja varten Helsingin lääninvankilaan ja sieltä myöhemmin Vaasan lääninvankilaan odottamaan oikeudenkäyntiä. Heidät vapautettiin vasta sen päätyttyä marraskuun puolivälissä. Vaasan hovioikeus tuomitsi työmies J. A. Kylmäsen kahdeksi vuodeksi kuritushuoneeseen valtiopetoksen valmistelusta, mutta muiden syytteet hylättiin toteennäyttämättöminä.

 Eduskuntaan ja vankilaan 
Tutkintovankeudesta päästyään Vuokila jatkoi entisissä tehtävissään. Huhtikuussa 1924 hänet valittiin eduskuntaan viranomaisten lakkauttaman SSTP:n seuraajaksi perustetun STPV:n listoilta. Vuokila sai 4 131 ääntä, joka oli vaalipiirin kolmanneksi eniten Mauritz Rosenbergin ja Kyösti Kallion jälkeen. Vuokila jätti Edvard Huttusen kanssa aloitteen työnantajat kauhistuttaneesta kahden viikon palkallisesta vuosilomasta, jonka lisäksi hän ehti vaatimaan pakkolunastuksilla lisämaata pienviljelijöille ja muille maaseudun vähävaraisille.

Vuokilan eduskuntatyö kesti vain kuukauden kevätistuntokauden päättyessä toukokuun lopussa. Korkein oikeus oli samaan aikaan saanut käsiteltyä kanneviskaalin valituksen Pohjolan lakkojutusta ja määräsi hänet vangittavaksi. KO kumosi hovioikeuden tuomion ja mätkäisi Vuokilalle päätekijänä kolme vuotta kuritushuonetta valtiopetoksen valmistelusta muiden selvitessä 1–2 vuodella. Perustelujen mukaan hänen täytyi PAP:n johtoelimen jäsenenä olla tietoinen lakkoliikkeen poliittisista tavoitteista sekä kytköksistä SSTP:n kautta aina Kominterniin saakka.

Syysistuntokauden avausistunnossa 1. lokakuuta Vuokila julistettiin oikeudettomaksi edustajantoimeensa, koska hän menettänyt myös kansalaisluottamuksen. Vuokilan tilalle nousi Jaakko Liedes. STPV ei valittanut Vuokilan erottamisesta, koska tapaus oli käynyt läpi kaikki oikeusasteet ja puolue tunnusti toimenpiteen laillisuuden. Samassa yhteydessä erotetun Bruno Tenhusen kohtalosta sen sijaan nousi haloo, koska tämän hovioikeudessa saama tuomio ei vielä ollut lainvoimainen. Vuokila istui tuomionsa Tammisaaren pakkotyölaitoksessa. Hän teki oikeusministeri Urho Castrénille valituksen laitoksen oloista, poliittisten vankien oikeuksien kaventamisesta sekä vartijoiden epäasiallisesta käytöksestä.

Vapauduttuaan lokakuussa 1926 Vuokila toimi kommunististen ammattijärjestöjen järjestäjänä ja puhujana sekä Pohjan Voiman Kemin konttorin hoitajana. Vuokila oli kommunistien suosituimpia puhujia, jonka kerrottiin "paasaavan kuin paras pappi". Hänen väitettiin organisoineen muun muassa elokuussa 1929 Kemissä järjestetyn Punaisen päivän mielenosoituksen, jonka poliisi hajoitti ja pidätti kahdeksan kommunistia.

 Pulaliikkeeseen 
Kun kommunistien toiminta kiellettiin 1930 Vuokila asettui viljelemään pientilaa Haapajärven Oksavalle ja siirtyi pari vuotta myöhemmin perustetun Kansanpuolueen riveihin. Hän toimi puolueen kiertävänä puhujana ja nousi sen sisäpiiriin. Hyvänä puhujana Vuokila saavutti nopeasti pulaliikettä kannattaneiden talonpoikien luottamuksen. Vuokilan tausta kommunistina nousi pian julkisuuteen ja aiheutti parranpärinää.Lackman 1985, s. 279–280, 360. Kansanpuolueen äänenkannattaja Kansan Sana yritti selittää hänen tunkeutuneen puhetilaisuuksiin, vaikka lehti oli itse mainostanut Vuokilaa. Myöhemmin kävi ilmi, että SKP:n talonpoikaisjaostoon kuulunut Vuokila oli soluttaunut puolueeseen ohjatakseen sitä kommunistien linjalle.

EK:n pidätti Vuokilan maaliskuussa 1933 ja kiikutti Ouluun kuulusteltavaksi. Pidätyksen syyksi mainittiin Kansanpuolueen "ompeluseuroissa" esitetyt kiihotuspuheet. Puolueen mukaan hän ei puhunut laittomia, vaan käsitteli ainoastaan talouspoliittisia kysymyksiä. Kuulustelun jälkeen Vuokila passitettiin Vaasan lääninvankilaan odottamaan oikeudenkäyntiä. Vuokilalle vaadittiin jälleen tuomiota valtiopetoksen valmistelusta, koska hän oli Tammisaaresta vapauduttuaan ollut toimihenkilömä kommunistien julkisissa ammattijärjestöissä. Vuokilan mukaan julkinen toiminta ei kuitenkaan voinut ollut maanpetoksellista. Vuokila esitti oikeudelle myös lukuisten haapajärveläisten allekirjoittaman lausunnon, jossa todistettiin hänen puheensa käsitelleen ainoastaan talouspolitiikkaa. Heinäkuussa hovioikeus mätkäisi hänelle kaksi ja puoli vuotta kuritushuonetta valtiopetoksen valmistelusta. Tammisaaressa istuessaan Vuokila teki pesäeroa kommunisteihin ja tarjoutui jopa ilmiantajaksi. Hän vapautui joulukuussa 1935. Viimeisen tuomionsa jälkeen Vuokila viljeli pientilaansa Haapajärvellä. Hän kuoli 64-vuotiaana joulukuussa 1941.

 Perhe 
Konsta Vuokilan puoliso oli Haapajärvellä syntynyt Milka Kaarto (1880-1968), jonka kanssa hän avioitui Kemissä vuonna 1900. Perheessä oli kaksi poikaa. Heidän nuorin poikansa Yrjö Valdemar (1910-1974) kuului 1930-luvun alussa SKP:n Haapajärven paikalliskomiteaan ja sai vuonna 1933 puoluentoista vuoden kuritushuonetuomion.

 Lähteet 

Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Luokka:SKP:ssä (1918–1990) vaikuttaneet henkilöt
Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen jäsenet
Luokka:Oulun läänin pohjoinen vaalipiiri
Luokka:Vuonna 1877 syntyneet
Luokka:Vuonna 1941 kuolleet