Kolmen ykseyden sääntö

Kolmen ykseyden sääntö on ranskalaisen klassismin ajan draamassa käytetty rakenneperiaate, jonka ideana on ajan, paikan ja toiminnan ykseys: näytelmällä on yksi yhtenäinen juoni ilman sivujuonia, keskitetty tapahtumapaikka ja tarina tapahtuu yhden vuorokauden kuluessa.Klassismi, Kirjasampo. Viitattu 11.11.2014.Draama pyrki ajan, paikan ja toiminnan ykseyteen , Tervetuloa aikamatkalle äidinkielen kurssille 4! Etälukio, Opetushallitus. Viitattu 11.11.2014.

Säännön kehittäjiä olivat 1500–1600-luvun Ranskassa muun muassa näytelmäkirjailijat Pierre Corneille ja Jean Racine, mutta ensimmäisenä sitä käytti Jean Mairet näytelmässään Silvanire (1630)Mairet, Jean de, Tietosanakirja osa 5, palsta 1636, Tietosanakirja Osakeyhtiö 1913. Sen sanottiin pohjautuvan Aristoteleen Runousoppiin. Aristoteleen tiedetään kuitenkin kirjoittaneen vain toiminnan ykseydestä, joten ajan ja paikan ykseydet kehitettiin Ranskassa.Aristotelinen dramaturgia, Noodi, työkalu yhteisölliseen käsikirjoittamiseen. Oppimateriaali. Metropolia Ammattikorkeakoulu, Helsingin Kaupunginteatteri ja m-Cult. Viitattu 11.11.2014.

Kolmen ykseyden lisäksi ranskalaisessa klassismissa asetettiin tekstille muitakin ihanteita. Näytelmässä tuli olla viisi näytöstä, henkilöiden tuli kuulua ylimpiin säätyihin, ja aiheita etsittiin antiikin Kreikasta tai Roomasta.

Lähteet

Luokka:Narratologia