Saksan 9. vuoristodivisioona

Saksan 9. vuoristodivisioona () oli kahden Saksan maavoimien yhtymän nimenä toisen maailmansodan lopulla. Divisioonat erotettiin toisistaan lisämäärein Nord (pohjoinen) ja Ost (itä), mitkä tulivat niiden toiminta-alueista. Todellisuudessa kumpikaan divisioonista ei saavuttanut täyttä määrävahvuutta.

 Nord 
Saksan 3. vuoristodivisioonan siirtyessä vuoden 1941 lopulla Lapista Saksaan, se joutui jättämään Pohjanmeren jäätilanteen vuoksi vuoristojääkärirykmentti 139:n Suomeen. Rykmentistä, joka kuului 20. vuoristoarmeijan XVIII armeijakuntaan, täydennettiin keväällä 1944 lähes divisioonan vahvuinen ryhmä Kräutler (), joka sai 7. syyskuuta nimekseen 140. erillisdivisioona ()Lexikon der Wehrmacht - Divisionsstab z.b.V. 140.

Divisioona muodostettiin Pohjois-Norjassa kenraalimajuri Mathias Kräutlerin komentamasta 140. erillisdivisioonasta, joka nimettiin 9. vuoristodivisioonaksi 6. toukokuuta 1945. Divisioona antautui briteille vain muutamaa päivää myöhemmin.Mitcham, Samuel W Jr., s. 276

 Ost 
Divisioona muodostettiin taisteluosasto Semmeringistä, jonka tehtävänä oli puolustaa Semmeringin solaa itäisessä Itävallassa. Osastoon kuului muun muassa Dachsteinin vuoristotykistökoulun henkilöstöä, vuoristodivisioona Steiermark, 13. SS-täydennysvuoristopataljoona Leobenissa sekä poliisin ja RAD-osastojen henkilöstöä. Lisäksi siihen kuului hävittäjälennosto Boelcken maahenkilöstöä. Näistä oli muodostettu vuoristokoulun esikunnasta divisioonan esikunta, vuoristojääkärirykmentit 154 ja 155, vuoristotiedustelupataljoona 56, 48. panssarintorjuntakomppania, vuoristotykistörykmentti 56 ja vuoristopioneerikomppania.

Taisteluosasto Raithel taisteli eversti Heribert Raithelin johdolla etenevää puna-armeijaa vastaan 4. huhtikuuta 1945 alkaen osana Saksan 6. armeijaa. Taisteluosastosta muodostettiin 25. huhtikuuta vuoristodivisioona Steiermark mutta se nimettiin toukokuussa edelleen 9. vuoristodivisioonaksi. Viikkoa myöhemmin toinen maailmansota päättyi Euroopassa Saksan antautumiseen ja divisioonan jäänteet antautuivat pääosin länsiliittoutuneille.Mitcham, Samuel W. Jr., s. 279

Lähteet


 Viitteet 

09