Ruusuikkuna

Ruusuikkuna on pyöreä lasimaalausikkuna, jossa on kiviset puitteet. Ruusuikkunat ovat yleisiä keskiajan goottilaisissa kirkoissa niiden läntisten julkisivujen portaalien yläpuolella ja poikkilaivojen päädyissä.

Ruusuikkunan keskustasta säteilee jakokarmeja ja kivisiä puitteita, joiden välissä on maalattua lasia. Se muistuttaa ruusua terälehtineen, mistä se on saanut nimensäkin. Ruusuikkunoiden tehtävänä oli valaista kirkkosalia ja esittää vertauskuvallisesti aurinkoa. Niiden maalauksissa esitetään joskus mutkikkaita raamatullisia kohtauksia.

Historia
Varhaisimmat tunnetut esimerkit koristelluista pyöreistä ikkunoista ovat 900-luvulta romaaniselta kaudelta Italiasta. Näiden ruusuikkunoiden esikuvana on saattanut toimia antiikin Rooman aikaisen Pantheonin lasittamaton kattoikkuna oculus. Ruusuikkunoiden koko kasvoi 1100-luvulla kun monumentaalirakentamisen tekniikan kehitys teki mahdolliseksi entistä laajempien seinäpinta-alojen käytön. 1100-luvun puolivälissä rikkaasti koristelluista ruusuikkunoista tuli varhaisgoottilaisten kirkkojen tunnusmerkkejä.

Ruusuikkunoiden suunnittelu saavutti huippunsa ranskalaisessa gotiikassa. 1200-luvulla ne olivat kasvaneet jo täyttämään koko päälaivan leveyden. Englannin kirkoissa ruusuikkunoita tehtiin lähinnä poikkilaivoihin.

Esimerkkejä
Tunnettuja ruusuikkunoita on muun muassa Mantesin kirkossa (n. 1200), Pariisin Notre Damessa (n. 1220), Laonissa, Chartresissa, Reimsissä (1230) ja Rouenissa. Chartresin katedraalin ruusuikkuna on halkaisijaltaan 13 metriä. Sen maalauksen päähahmo on Jeesus-lasta sylissään pitävä Neitsyt Maria, johon ikkunan muut hahmot viittaavat säteittäisesti.

Ulkopuolelta

Sisäpuolelta

Katso myös
 Mandala
 Ruususto

Lähteet

Aiheesta muualla

Luokka:Kirkkoarkkitehtuuri
Luokka:Lasitaide
Luokka:Ikkunat