Musta feminismi

Musta feminismi on erityisesti afroamerikkalaisten naisten kokemuksiin keskittyvä feminismin suuntaus, jonka mukaan seksismi, luokkasorto ja rasismi ovat toisiinsa kietoutuneita. Musta feminismi on älyllinen, taiteellinen, filosofinen ja poliittinen liike, joka perustuu mustien naisten omiin kokemuksiin. Musta feminismi korostaa myös mustien naisten tietoisuuteen perustuvaa tietoteoriaa. 

Keskeisiä mustan feminismin ajattelijoita ovat muun muassa Patricia Hill Collins, Alice Walker ja Audre Lorde. 

Mustan feminismin laajuus ja monimuotoisuus tekevät siitä vaikeasti määriteltävän, minkä vuoksi puhutaan usein mustista feminismeistä monikossa.

 Suuntaukset, ajattelu ja käsitteet 
Musta feminismi viittaa laajaan ja monimuotoiseen joukkoon ajattelua, johon lukeutuvat esimerkiksi radikaali, queer-, trans- ja liberaalit suuntaukset. Usein puhutaankin monikossa mustista feminismeistä. Esimerkiksi radikaalit mustat feministit korostavat antikapitalistista, antirasistista, antiheteropatriarkaalista ja anti-imperialistista toimintaa, kun taas liberaalit suuntaukset pyrkivät uudistuksiin olemassa olevien rakenteiden puitteissa. Kaikkia mustan feminismin muotoja yhdistää kuitenkin näkemys siitä, että rodullinen ja sukupuolinen syrjintä risteävät mustien naisten kokemuksissa.

Termiä musta feminismi käytetään vähemmän Euroopassa, jossa puhutaan usein afrofeminismistä.

Intersektionaalisuus on mustan feministisen ajattelun ja kriittisen rotuteorian keskeinen työkalu. Se tarkastelee, miten eri sorron muodot, esimerkiksi rasismi, seksismi ja luokkasorto, risteävät toistensa kanssa. Musta feminismi liittyy myös womanismin käsitteeseen, jota Alice Walker kuvasi 1980-luvulla korostaakseen mustien naisten kulttuurisia ja yhteisöllisiä kokemuksia.

Patricia Hill Collinsin mukaan mustien naisten asemaa Yhdysvalloissa ovat muovanneet kolme toisiinsa kytkeytyvää sorron ulottuvuutta:

 Taloudellinen: työvoiman hyväksikäyttö,
 Poliittinen: kansalaisoikeuksien ja etuoikeuksien epääminen,
 Ideologinen: rasististen ja seksististen stereotypioiden ylläpito.

Collinsin mukaan nämä kokemukset ovat luoneet pohjan mustien naisten ajattelulle ja yhteiskunnalliselle toiminnalle. Hän kritisoi sekä valkoista feminististä tutkimusta että afroamerikkalaista yhteiskuntatieteellistä tutkimusta siitä, että ne usein sivuuttavat mustien naisten omat näkökulmat.

Jotkut mustat feministit näkevät mustien naisten aseman myös mahdollisuutena ja väittävät, että lukuisille sorron muodoille alttiimmat ihmiset ymmärtävät parhaiten, miten ne voidaan purkaa.

Musta feministinen epistemologia korostaa, että mustien naisten kokemukset ja yhteisölliset tiedonmuodostuksen tavat ovat yhtä päteviä kuin perinteiset, länsimaiset tietoteoriat. Patricia Hill Collinsin mukaan mustaa feminististä teoriaa ei tule rakentaa akateemisten normien varaan, vaan sen on perustuttava mustien naisten omaan tietoisuuteen ja vapautustaisteluun.

 Historiaa 
Mustan feminismin juuret ovat Yhdysvaltojen historiassa, erityisesti orjuuden, rotuerottelun vastustamisessa ja naisliikkeessä.

 Varhainen musta feminismi (1800–1920) 
Vaikka 1800-luvulla toimineet naiset kuten Sojourner Truth ja Harriet Tubman eivät olisi käyttäneet itsestään käsitettä musta feministi, he ymmärsivät rasismin, seksismin ja köyhyyden ongelmat ja pyrkivät vaikuttamaan niihin. Kasvatustieteilijä Anna Julia Cooperin teos A Voice from the South (1892) on tunnustettu yhdeksi varhaisista mustan feminismin teksteistä. Ida B. Wells puolestaan yhdisti naisasialiikkeen, antirasistisen työn ja lynkkausten vastaisen kampanjoinnin, ja toi esiin rasismin ja seksismin yhteyden mustien naisten kokemuksissa. Vuonna 1896 perustettiin National Association of Coloured Women, joka kokosi yhteen mustia naisia edistämään rotujen ja sukupuolten välistä tasa-arvoa.

Kun naisten äänioikeus hyväksyttiin Yhdysvalloissa 1920, monet valkoiset naiset eivät tukeneet lynkkausten vastaista toimintaa saadakseen etelän poliittisen tuen. Vaikka äänioikeus ulottui muodollisesti myös mustiin naisiin, käytännössä he jäivät mustien miesten ohella edelleen ilman äänioikeutta. Tämä johti monien mustien feministien pettymykseen ja erkaantumiseen valkoisista liikkeistä.

 Järjestäytyminen 1970-luvulta lähtien 
1970-luvulla nimenomaisesti musta feministinen järjestäytyminen lisääntyi, mikä johtui osittain naisten vapautusliikkeen ja kansalaisoikeusliikkeiden aikana nousseista jännitteistä.

Aktivisti Barbara Smith korosti 1970-luvulla, että mustien naisten kohtaama väkivalta liittyi rodun lisäksi sukupuoleen ja luokkaan. Smith korosti sorron eri muotojen samanaikaisuutta (), jonka katsoi olevan mustan feminismin keskeisin ajatus. Samasta näkökulmasta kehittyi myöhemmin intersektionaalisuuden käsite.

Ensimmäinen nimenomaisesti musta feministinen järjestö oli vuonna 1973 perustettu, lyhytikäinen National Black Feminist Organization (NBFO). Mustista lesbofeministeistä koostunut Combahee River Collective -ryhmä omaksui radikaalimman, antikapitalistisen ja intersektionaalisen linjan. Ryhmä julkaisi Combahee River Collective Statement (1977) -julistuksen, jonka mukaan mustien naisten vapautus ja kaikkien ihmisten vapautus edellyttää rasismin, seksismin ja luokkasorron purkamista.

Useita keskeisiä mustaan feminismiin keksittyviä tekstejä julkaistiin 1980-luvulla. Tärkeitä teoksia olivat muun muassa bell hooksin Ain’t I a Woman? (1981), Angela Davisin Naiset, rotu ja luokka (1981), Alice Walkerin In Search of Our Mothers’ Gardens (1983), Audre Lorden Sister Outsider (1984) ja Patricia Hill Collinsin Black Feminist Thought (1990).

 Katso myös 

 Feminismi
 Intersektionaalisuus
 Audre Lorde
 Patricia Hill Collins
 bell hooks
 Angela Davis

 Lähteet 

Luokka:Feminismin suuntaukset
Luokka:Syrjintä