Sylvi (näytelmä)

Sylvi on Minna Canthin kirjoittama näytelmä vuodelta 1893. Se on Canthin seitsemäs näytelmä. Tositapahtumiin perustuvan näytelmän Canth kirjoitti ruotsiksi Ruotsalaiselle teatterille. Canthin siirtyminen kirjoittamaan Ruotsalaiselle teatterille herätti pahennusta, mutta itse näytelmää kiitettiin. Näytelmää on vuosikymmenien mittaan esitetty edelleen tuon tuosta, ja siitä on tehty kaksi elokuvaa.

Näytelmän synty
Näytelmä perustuu tositapahtumaan. Hämeenlinnalainen lehtorinrouva Aina Sainio rakastui toiseen ja myrkytti miehensä 1892. Canth luki lehtijutun ja kirjoitti siitä näytelmän, ensin ruotsiksi, sitten suomeksi. Kantaesitys oli Ruotsalaisessa teatterissa 23. tammikuuta 1893.Suvi Ahola, Sylvi lähtee maailmalle, Helsingin Sanomat 17.6.2014 s. B 1–2 

Kun Canth päätti kirjoittaa Sylvin ruotsiksi, taustalla oli erimielisyys, joka henkilöityi Emilie ja Kaarlo Bergbomiin. Kovan onnen lapsia oli pari vuotta aiemmin hyllytetty ensimmäisen esityksen jälkeen Suomalaisessa teatterissa. Teatterin johtokunta piti sitä karkeana. Molemmat Bergbomit vastustivat hyllytystä mutta turhaan. Bergbomien ja Canthin yhteistyö jatkui jonkin aikaa näennäisesti. Vielä valmistui Papin perhe, joskin vanhoilliselta suunnalta sekin sai kritiikkiä, ja Agathon Meurman paheksui, että sitä esitettiin vähävaraisille edullisempaan hintaan. Näistä syistä Canth päätti ryhtyä kirjoittamaan Sylviä ruotsiksi. Hänhän oli käynyt koulunsa ruotsiksi, joten kieli ei ollut ongelma.Maijala, Minna Canth, s. 187–196

Sylvin käänsi suomeksi ensin Canthin tytär Anni Levander, mutta Canth ei ollut tyytyväinen vaan ryhtyi työstämään tekstiä itse ja muokkasi sitä samalla. Hän kirjoitti Otavan Hannes Gebhardille: 

Ida Aalberg oli perustanut oman kiertueteatterin, jolle hän halusi Sylvin esitettäväksi. Ennakkoluulojensa vuoksi Canth suhtautui pyyntöön aluksi nuivasti, mutta teatterin vieraillessa Kuopiossa Canth tutustui Aalbergiin, ja Aalberg sai näytelmän ohjelmistoonsa. Näytelmä käännettiin myös ranskaksi Aalbergin seurueen esitettäväksi Pietarissa. Ajatus käännöksestä saksaksi oli myös esillä, mutta se ei todennäköisesti silloin toteutunut, ainakaan sitä ei ole painettu.Maijala, Minna Canth, s. 201–202

Canthin työhalu väheni Sylvin jälkeen joksikin aikaa, ja hän mietti jopa näytelmien kirjoittamisesta luopumista, mutta päästyään alkuun Anna Liisan kanssa hän sattui mainitsemaan toimittajaystävilleen uskon kirjoittajankykyihinsä elpyneen. Lehtien julkaistua tiedon Canth harmitteli: "Sanomalehdet ovat niin kärkkäät ottamaan selkoa asioista jo vähää ennen kuin ne tapahtuvatkaan."Maijala, Minna Canth, s. 202, 205

Juoni
Orvoksi jäänyt nuori Sylvi on avioitunut huomattavasti vanhemman holhoojansa Aksel Vahlin kanssa. Hän tapaa uudestaan lapsuudenystävänsä Viktor Hovingin ja rakastuu. Aviomies Aksel ei suostu Sylvin avioerovaatimukseen. Tunteet vievät Sylviä, ja hän myrkyttää miehensä. Rakastettu kauhistuu rikollista tekoa ja hylkää hänet. Sylvi joutuu vankilaan mieleltään seonneena.Sylvi; Kovan onnen lapsi, kirja Elisa.fi, viitattu 21.6.2014

Vastaanotto
Näytelmä sai ensi-illassa 23. tammikuuta 1893 runsaat aplodit ja esirippu nousi 33 kertaa, mutta sen muu vastaanotto oli ristiriitainen. Keskustelua herätti paitsi kieli, myös sen ahdistava aihe. Päivälehden arvostelija nyrpisti nenäänsä, yleisölle, joka hänen mukaansa sai uteliaisuutena tyydytetyksi. Hänen selityksensä mukaan näytelmä oli ”tekijänsä surkuteltavan oikullisuuden tautta - - joutunut ruotsalaiselle näyttämölle”.Maijala, Minna Canth, s. 198 Yhteistyö Ruotsalaisen teatterin kanssa jäi kuitenkin yhden näytelmän mittaiseksiMaijala, Minna Canth, s. 199.

Näytelmän suomennos ilmestyi samana päivänä kuin oli Ruotsalaisen teatterin kantaesitys. Kasimir Leino arvioi Päivälehden numerossa 29. tammikuuta painetun teoksen ja ylistää sitä monisanaisesti: ”Rouva Canth on kieltämättä etevin meidän nykyisistä suomenkielisistä näytelmäkirjailijoistamme”, ja luettelee sen jälkeen niitä ominaisuuksia, joita Canthilla on näytelmäkirjailijana.

Mikko Roiha ohjasi näytelmän Berliinissä 2014 ja on todennut, että näytelmä on paitsi ajaton, myös kansainvälinen. Asetelmaltaan se on samanlainen kuin Henrik Ibsenin Nukkekoti, mutta kuitenkin lähempänä Leo Tolstoin Anna Kareninaa. Sylvin Göteborgin kaupunginteatterin suurelle näyttämölle huhtikuussa 2014 ohjannut Jenny Andreasson toteaa, että Canthin jälki on melodramaattisempaa kuin mieskirjailijoiden ja pureutuu naisen sosiaaliseen vankeuteen ja psyykeen syvemmälle.

Sylvi muussa kulttuurissa
Näytelmän pohjalta tehdyt elokuvat:
 Sylvi, Teuvo Puron ohjaama elokuva vuodelta 1913 
 Sylvi, Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1944 

Näytelmäkirjailijaliitto myöntää Sylvi-palkintoa parhaasta elokuvan tai televisio-ohjelman käsikirjoituksesta.Hyvä poika -elokuvan käsikirjoitus palkittiin, Yle, viitattu 21.10.2011

Lähteet
 Minna Maijala, Herkkä, hellä, hehkuvainen – Minna Canth, Otava, 2014 

Viitteet

Aiheesta muualla
Minna Canth, Sylvi (pdf; digitoitu teos SKS:n Digikirjastossa)
Minna Canth, Sylvi (pdf; digitoitu teos Kansalliskirjastossa)
Minna Canth, Sylvi, Kovan onnen lapsia, Gutenberg.org (digitoitu teos, useita versioita)
Minna Canth, Sylvi, luettavissa Kotuksen Kaino-tekstikorpuksessa
Pilkkariimejä moralisoinnin varjolla, Hämeen Sanomat 28.1.2005 (Archive.org) Sisältää kertomuksen alkuperäisestä tapahtumasta ja sitä käsittelevän pilkkalaulun

Luokka:Minna Canthin näytelmät
Luokka:Vuoden 1893 kirjat