Hollannin fonologia

Hollannin kielen fonologia on samantyyppinen kuin muiden germaaniseen kieliryhmään kuuluvien kielten, kuten friisin, englannin ja saksan.

Konsonantit
Taulukossa on hollannin kielen konsonanttiäänteet.
 Labiaalit  Alveolaarit  Postalveolaarit  Dorsaalit  Glottaalit Nasaalit m  n   ŋ  Klusiilit p b  t d   k (g)  ʔ Frikatiivit f v  s z  (ʃ ʒ)  x ɣ  ɦ Approksimantit ʋ  l   j  Tremulantit  r 

Obstruentit

 Glottaaliklusiili  äännetään sanojen sisällä vokaalialkusten tavujen eteen  :n ja :n jälkeen ja usein myös sanan alussa.
 :ää lukuun ottamatta kaikki alveolaarit ovat laminaalisia, ja voivat Belgiassa olla myös dentialveolaarisia.
  ja  ovat täysin soinnillisia.
  ei ole natiivi foneemi ja esiintyykin ainoastaan lainasanoissa ja :n assimiloituneena allofonina, esimerkiksi zakdoek .
 Pohjoisessa  ja  yhdistyvät äänteeksi, jota on kuvailtu
 Soinnittomaksi postvelaariseksi tremulanttifrikatiiviksi , joka etistyy ennen :tä :ksi;
 Soinnittomaksi postvelaariseksi  tai uvulaariseksi  frikatiiviksi.
 Etelässä  ja  ovat yleisesti velaarisia  tai postpalataalisia . Jotkin puhujat saattavat käyttää molempia ääntämistapoja riippuen edeltävän tai seuraavan takaisuudesta. Velaarista, postvelaarista ja uvulaarista ääntämystä kutsutaan nimellä harde g 'kova g', kun taas postpalataalinen ääntämys tunnetaan nimellä zachte g 'pehmeä g'. On myös ääntämys nimeltä zwakke harde g 'heikko vahva g', jossa  ja  ääntyvät glottaalifrikatiiveina . Tätä ääntämystä käytetään Zeelandissa ja Länsi-Flanderissa.
 Alankomaissa  voi langeta :n kanssa yhteen.
 Joissakin murteissa, kuten Amsterdamissa, myös  voi langeta yhteen :n kanssa.
 :n ja :n soinnittomina lausuvat saattavat hyperkorrektoida :n ja :n soinnittomaksi, esimerkiksi concert  yleisen ääntämyksen  sijaan.
 Jotkut puhujat ääntävät :n soinnittomana :na. Joissain murteissa, etenkin lounaassa, h-äänne jää kokonaan pois.
  ja  assimiloituvat usein palataalisiksi , alveolopalataalisiksi  tai postalveolaarisiksi .
  ääntyy ennen :tä .
 Vokaalien välissä ja :n jälkeen  ja  assimiloituvat :ksi muualla kuin painollisen tavun alussa.
 Postalveolaariset sibilantit  eivät ole natiiveja foneemeja ja esiintyvät lähinnä lainasanoissa. Ne voidaan lausua kuten assimiloidut .

Sonorantit
 Nasaalit  assimiloituvat seuraavan äänteen mukaan:
 Molemmat ääntyvät  ennen bilabiaaleja  ja  ennen labiodentaaleja .
  lankeaa :n kanssa yhteen ennen velaareja ; :n ääntämys taas riippuu seuraavan velaarifrikatiivin ääntämyksestä, esimerkiksi uvulaarinen  niillä puhujilla, joille  ovat uvulaarisia.
  ääntyy  ennen :tä.
 Foneemin  ääntämys vaihtelee alueellisesti:
 Pohjoisessa  on ”kirkas” ennen vokaaleja ja ”tumma” ennen konsonantteja ja taukoja. Vokaalien välinen  on yleensä kirkas paitsi vokaalien  jälkeen. Jotkut puhujat käyttävät kuitenkin tummaa l:ää aina vokaalien välissä.
 Joissain murteissa, kuten Amsterdamissa ja Rotterdamissa,  on aina tumma. Toisaalta taas joissakin itäisissä ja belgialaisissa murteissa se on aina kirkas.
 Tumman :n ääntämys vaihtelee: pohjoisessa se on faryngalisoitu , mutta sanan lopussa monet puhujat ääntävät vahvasti faryngalisoidun vokoidin  ilman lateraalikontaktia. Belgiassa se on velarisoitu  tai postpalataalinen .
 Foneemin  ääntämys vaihtelee suuresti murteittain ja jopa murteiden sisällä.
 Historiallisesti alkuperäinen ääntämys on alveolaarinen tremulantti  tai yleisenä allofonina napausäänne .
 Keskisissä ja eteläisissä murteissa yleinen ääntämys on uvulaarinen tremulantti . Kaakossa se voi tavun lopussa ääntyä  saksan tapaan.
 Etelä-Hollannin rannikkomurteissa ääntämys on .
 Jotkin puhujat Alankomaissa, muttei Belgiassa, ääntävät foneemin tavun lopussa retrofleksinä .
 Myös foneemin ä ääntämys vaihtelee alueittain:
 Yleisin ääntämys on , joka esiintyy Keski- ja Pohjois-Alankomaissa.
 Etelä-Alankomaissa ja Belgiassa ääntämys on bilabiaalinen approksimantti .
 Surinamessa ja maahanmuuttajien puheessa yleinen ääntämys on .
 Likvidan  ja sananloppuisen konsonantin  välissä saatetaan ääntää švaa .

Vokaalit
Hollannilla on laaja vokaalivarasto 13 tavallisella vokaalillaan ja ainakin kolmella diftongillaan. 
Monoftongit
+ Natiivit  etu  keski  taka lavea  pyöreä höllä  tiukka  höllä  tiukka  höllä  tiukka suppea ɪ  i  ʏ  y   (ʊ)  u välinen ɛ  e  øː  ə  ɔ  oː väljä    ɑ  aː+ Vierasperäiset  etu  taka lavea  pyöreä oraalinen  nasaalinen  oraalinen  nasaalinen  oraalinen  nasaalinen suppea iː   yː   uː   välinen ɛː  ɛ̃ː  (œː)  (œ̃ː)  ɔː  ɔ̃ː väljä   (ɑː)  ɑ̃ː

 Hollannin vokaalit voidaan luokitella hölliin ja tiukkoihin, pidäkkeisiin ja vapaisiin tai lyhyisiin ja pitkiin.
 Fonologisesti vokaalit  voivat olla suppeita tai puolisuppeita..
 Foneemia  on merkitty symboleilla ⟨ʏ⟩, ⟨ʉ⟩, ⟨ɵ⟩ ja ⟨œ⟩.
 :n foneeminen asema on epäselvä. Foneettisesti :n kaltainen vokaali esiintyy ennen nasaaleja :n allofonina (esim. jong ) ja myös joissain muissakin sanoissa, kuten op , joka muodostaa miltei miniparin sanan mop  kanssa. Tämä kaikki kuitenkin riippuu puhujasta ja maantieteellisestä vaihtelusta.
 Monille puhujille  ja  ovat sama foneemi, jonka painoton allofoni  on.
 Tiukat vokaalit  ovat pitkiä  painollisissa tavuissa ja muulloin lyhyitä .
 Standardihollannissa  on keskinen  tai etinen .
 Vierasperäiset vokaalit /iː yː uː ɛː œː ɔː ɑː/ esiintyvät ainoastaan painollisissa tavuissa, ja ne korvataan painottomissa tavuissa lähimmällä natiivilla vastineella.

Diftongit
Hollannissa on useita diftongeja, mutta kiistatta foneemiset niistä ovat . 

 Päätepiste etu  taka lavea  pyöreä ɛi  œy  ɔu

 Diftongien alkupisteet ovat Belgiassa suppeampia  kuin pohjoisen . Lisäksi  ääntyy Belgiassa yleensä pyöreänä toisin kuin pohjoisessa. Diftongien  alkupisteitä on Belgiassa kuvailtu myös melko väljiksi .
 Konservatiivisessa pohjoismurteessa diftongien alkupisteet ovat puoliväljiä ja ainoastaan kaksi jälkimmäistä pyöreitä, .
 Polderinhollannissa diftongien alkupisteet ovat väljempiä: . Tämän myötä myös foneemit  ääntyvät .
 Pohjoishollannin :n alkupisteen pyöreyttä on kuvailtu heikoksi :ksi tai olemattomaksi :ksi. Laveaa varianttia esiintyy myös Leidenissa, Rotterdamissa ja paikoitellen Belgiassa.
 Foneettisesti diftongien päätepisteet ovat kardinaalivokaaleja  väljempiä ja keskisempiä, eli  tai jopa . Belgiassa päätepisteet ovat lyhyempiä kuin pohjoisessa.

Mainittujen kolmen diftongin lisäksi kaikissa murteissa esiintyvät foneettiset diftongit , jotka ovat foneemisesti konsonantti-vokaaliyhdistelmiä  tai monosyllabisia vokaalisekvenssejä .

Pohjoisessa diftongien  jälkimmäinen elementti voi olla labiodentaalinen, , erityisesti vokaalien välissä.

Pohjoisessa diftongien  puolisuppeat elementit voivat diftongisoitua  (:ssa voi esiintyä labiodentaali, ). Rotterdamissa  voi ääntyä .

Lähteet

fonologia
Luokka:Fonologia kielittäin