Keskustelunanalyysi

Keskustelunanalyysi on laadullinen tutkimusmenetelmä ja tutkimussuuntaus (myös keskusteluntutkimus), jossa tutkitaan kahden tai useamman ihmisen välistä keskustelua ja vuorovaikutusta. Kiinnostus kohdistuu siihen, miten ihmisten välinen vuorovaikutus, toiminta ja yhteisymmärrys rakentuvat. Keskustelunanalyyttisessä tutkimuksessa on lähtökohtana, että puhuttu vuorovaikutus rakentuu erilaisten perustavanlaatuisten jäsennyskeinojen varaan.

 Keskustelun perusjäsennykset 
Keskustelunanalyytikot katsovat keskustelun olevan jäsentynyttä sosiaalista toimintaa. Keskustelun jäsentyneisyyttä ei kuitenkaan voi kuvata perinteisen kieliopintutkimuksen käsitteistöllä, vaan keskustelunanalyysin tarpeisiin on luotu sellaisia käsitteitä, jotka kuvaavat paremmin luonnollisen arkikeskustelun käytänteitä.

 Vuorottelujäsennys 
Vuorottelujäsennys kuvaa mekanismeja, joiden avulla keskustelijat järjestävät puheenvuorojen ottamisen ja vaihtumisen. Vuorottelujäsennys kuvattiin ensimmäisen kerran Harvey Sacksin, Emanuel Schegloffin ja Gail Jeffersonin artikkelissa Keskustelun vuorottelujäsennyksen perussystematiikka. 

Vuorottelujäsennys on samanaikaisesti kontekstista riippumaton ja kontekstille herkkä. Kontekstista riippumattomuus tarkoittaa sitä, että vuorottelujäsennys toimii kaikissa arkikeskusteluissa. Esimerkiksi keskustelijoiden määrän, keskustelupaikan tai osallistujien identiteetin takia ei ole tarpeen käyttää muita puheenvuorojen jakamisen tapoja. Kontekstille herkkyys tarkoittaa sitä, että vuorottelujäsennys sopeutuu erilaisiin tilanteisiin joustavasti.

Vuorottelujäsennys jakautuu Sacksin, Schegloffin ja Jeffersonin artikkelin mukaan kahteen komponenttiin: vuoron rakenne- ja jakamiskomponenttiin.

 Vuoron rakennekomponentti 
Vuoron rakennekomponentilla tarkoitetaan keskustelijoiden tapaa rakentaa oma puheenvuoro toiselle tunnistettavaksi sosiaaliseksi toiminnaksi. Tällainen toiminto voi olla esimerkiksi kysymys, ehdotus, pyyntö, vastaus tai tervehdys, ja niitä kutsutaan vuoron rakenneyksiköiksi (lyh. VRY). Puhujalla on lähtökohtaisesti oikeus sanoa vain yksi vuoron rakenneyksikkö kerrallaan eli yhden rakenneyksikön jälkeen syntyy tilanne, jossa toisen puhujan on mahdollista ottaa puheenvuoro (eli siirtymän mahdollistava kohta, SMK).

 Vuoron jakamiskomponentti 
Vuoron jakamiskomponentti on vuorottelujäsennykseen kuuluva tapa kuvata sitä, miten keskustelijat sopivat seuraavan vuoron aloittajasta. Kun keskustelussa on käsillä siirtymän mahdollistava kohta, vuoro voi vaihtua yhdellä kolmesta tavasta:

 Äänessäolija valitsee seuraavan puhujan -tekniikassa puhuja tekee puheenvuorostaan sellaisen, että tietyn keskustelukumppanin pitää ottaa seuraava vuoro. Esimerkki tällaisesta tekniikasta on kysymyksen kysyminen.
 Seuraavan puhujan itsevalinta -tekniikkaa käytetään, jos puhuja itse ei valinnut seuraavaa. Tällöin ensimmäisenä vuoron aloittanut saa puhua.
 Puhujan itsevalinta -tekniikka on vuoron vaihtamisen tavoista viimesijainen. Tällöin edellisen vuoron puhuja voi itse aloittaa seuraavan oman vuoronsa, jos kukaan ei sano mitään.

 Sekvenssijäsennys 
Sekvenssijäsennys keskittyy puhujien vuorojen muodostamiin sosiaalisen toiminnan kokonaisuuksiin.

Keskusteluita voidaan analysoida sekventiaalisesti eli voidaan tarkastella, millaisia kokonaisuuksia eri puhujien vuorot muodostavat ja miten vuorot toimivat suhteessa toisiinsa. 

Sekvenssianalyysin tärkeimpiä käsitteitä on vieruspari.

 Korjausjäsennys 
Korjausjäsennyksen avulla keskustelijat käsittelevät puhumisen, kuulemisen ja ymmärtämisen ongelmia.

 Muita keskustelun jäsennyksiä 
Lisäksi vuorovaikutuksen jäsentymisen perusilmiöihin kuuluvat vastaanottajan huomioiva muotoilu sekä osallistumisen ja yhteistoiminnan kehollinen koordinointi.

Myös keskustelun päättämistä säätelee oma jäsennyksensä.

 Keskustelunanalyysin historiaa 
Keskustelunanalyysin perustajana pidetään sosiologi Harvey Sacksiä ja hänen kollegojaan Emanuel Schegloffia ja Gail Jeffersonia. Sacks piti aihetta käsittelevän luentosarjan vuosina 1964-1972, jonka luennot julkaistiin postyymisti. Sacksin ajatteluun vaikuttivat hänen opettajansa sosiologit Harold Garfinkel ja Erving Goffman. Sacks vastusti aikakauden merkittävien kielitieteilijöiden kuten Noam Chomskyn näkemystä siitä, että keskustelu on kaoottinen ja jäsentymätön kielen muoto ja siten mahdoton tutkia.

Aluksi keskustelunanalyytikot keskittyivät tarkastelemaan keskustelujen ilmiöitä analysoimalla nauhoitettuja arkisia puhelinkeskusteluja. Melko nopeasti huomio kuitenkin laajeni arkikeskustelujen ulkopuolelle, ja tutkimuksessa alettiin kiinnostua institutionaalisista keskusteluista. Keskustelunanalyysissä institutionaalinen tarkoittaa ns. epäluonnollisia instituutioita kuten lääkärin vastaanottoa, vaalitenttejä tai koulun opetustilannetta.  Videoteknologian kehityksen mukana myös videoitujen keskustelujen analysoiminen lisääntyi. Nykytutkimuksessa multimodaalinen näkökulma eli puhujien eleiden, ilmeiden ja fyysisen tilan, jossa he keskustelevat, huomioon ottaminen on noussut valtavirtaan.

Suomeen keskustelunanalyysin toivat 1980-luvulla kielentutkijat Auli Hakulisen johdolla.

Nykyisin keskustelunanalyyttinen metodi on vakiinnuttanut sijansa ainakin sosiologian, antropologian, kielentutkimuksen ja psykologian alalla. Keskustelunanalyyttiseen metodiin pohjautuu muuan muassa vuorovaikutuslingvistiikan ala.  

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Keskustelunanalyysi, Jyväskylän yliopisto

Luokka:Humanistiset tieteet
Luokka:Yhteiskuntatieteiden menetelmät