Hetkipalvelus

Hetkipalvelus on kristillisen kirkon vuorokauden eri hetkinä vietettävä rukous päivän pyhittämiseksi. Se koostuu pääosin psalmeista, hymneistä ja Raamatun lukukappaleista. Ehtoollisliturgian ohella hetkipalvelus muodostaa tärkeimmän osan kirkon julkisesta rukouksesta, erotuksena yksityisestä hartaudenharjoituksesta. Hetkipalveluksen tärkeimpänä osana on perinteisesti pidetty psalmien rukoilemista joko laulaen tai puhuen. Sanalla hetkipalvelus tarkoitetaan koko sitä palvelusten joukkoa ja tyyppiä, jonka päivän rukoushetket muodostavat. Sanalla voidaan myös viitata yksittäiseen rukoushetkeen.

Hetkipalvelusperinteet vaihtelevat; luostarikirkoissa noudatetaan paljon laajempaa hetkipalveluskäytäntöä kuin seurakuntakirkoissa. Lisäksi lännen ja idän kirkkojen välillä on eroja liturgisessa perinteessä. Läntisessä perinteessä rukoushetket ovat historiallisesti olleet pääsääntöisesti vigilia tai matutina, laudes, prima, tertia, seksta, nona, vesper ja kompletorio. Itäisessä perinteessä rukoushetkiä ovat ehtoopalvelus, ehtoonjälkeinen palvelus, puoliyöpalvelus, aamupalvelus, sekä neljä ns. hetkeä: ensimmäisen, kolmannen, kuudennen ja yhdeksännen tunnin hetket. 

Klassinen hetkipalvelusten, rukoushetkien päivän kierto on:

 ad matutinam (johon liittyi laudes) varhainen aamurukous
 ad primam (klo 7)
 ad tertiam (klo 9)
 ad sextam ( klo 12) – keskipäivän rukoushetki
 ad nonam (klo 15)
 vesper (auringon laskiessa)
 competorium (”yöluku”, nukkumaan mennessä. Päättää, täydentää [komplettera] päivän rukoukset

Ns. suuria rukoushetkiä ovat laudes, vesper ja kompetorio, muut ovat ns. pieniä rukoushetkiä.

 Katolisessa kirkossa 
Sekä katolisessa kirkossa että ortodoksisessa kirkossa käytetään kaikkia perinteisiä rukoushetkiä. Katolisessa kirkossa tehtiin suuri liturgiauudistus Vatikaanin II kirkolliskokouksen jälkeen, jossa myös hetkipalvelusta kevennettiin.

 Ortodoksisessa kirkossa 
Ortodoksisessa kirkossa toimitetaan useita kirkollisen vuorokauden mukaan määräytyviä hetkipalveluksia. Palvelusten sisältö on saanut voimakasta vaikutusta luostariperinteestä, jossa palvelukset toimitetaan kokonaisuudessaan. Hetkipalvelukset koostuvat pääasiassa psalmien ja kirkkoveisujen sekä kirkkoisien kirjoittamien rukousten lukemisesta. Seurakunnissa hetkipalveluksia toimitetaan tietyissä kirkkovuoden määrätyissä palveluksissa sekä liturgian sijasta. Kirkollisen vuorokauden, joka alkaa juutalaisen tavan mukaan illasta (eli auringon laskusta) hetkipalvelusten järjestys on seuraava:

Yhdeksäs hetki
Ehtoopalvelus
Pieni tai suuri ehtoonjälkeinen palvelus
Puoliyöpalvelus
Aamupalvelus
Ensimmäinen hetki
Kolmas hetki
Kuudes hetki
Hetkipalvelus, jos se toimitetaan liturgian asemesta.

Käytännössä Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnissa toimitetaan pääasiassa vain lauantai-illan vigilia, joka on yhdistelmä ehtoopalveluksesta, aamupalveluksesta sekä ensimmäisestä hetkestä. Liturgiaa edeltää kolmannen hetken lukeminen.

 Luterilaisessa kirkossa 
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on käytössä läntisen perinteen rukoushetkistä laudes, ad sextam (päivärukous), vesper ja kompletorio. Valon rukousta () voidaan viettää vesperin tai kompletorion edellä. Niiden lisäksi Jumalanpalvelusten kirjassa on pienen rukoushetken järjestys, joka noudattaa perinteisen rukoushetken rakennetta, mutta on muodoltaan pelkistetympi.

Rukoushetkien järjestykset ovat Virsikirjan liiteosassa, "Jumalanpalvelusliite". Siten ne ovat helposti saatavilla. Rukoushetken voi johtaa pappi, seurakunnan työntekijä tai kuka tahansa seurakuntalainen. Ne voidaan toteuttaa rikkaasti tai pelkistetysti, lukien tai laulaen.

 Historia 
Hetkipalveluksen tausta on Vanhan Testamentin kuvaamassa pappien velvollisuudessa toimittaa ilta- ja aamu-uhreja (2.Moos. 29:38–39). Babylonin vankeuden aikana, jolloin pääsyä temppeliin ei ollut, Tooran lukeminen paikallisissa kokouksissa, synagogissa, kehittyi korvaamaan temppeliuhrit. Juutalaisten palattua pakkosiirtolaisuudesta näiden rukoushetkien vietto siirtyi temppeliin. Aamu- ja iltauhrien lisäksi vietettiin kolmannen, kuudennen ja yhdeksännen tunnin rukouspalvelusta. Uusi testamentti kuvaa, kuinka kristityt jatkoivat näiden rukoushetkien viettämistä (Kolmas hetki: Apt. 2:15; Kuudes: Apt. 10:9; 10: 3, 13). Vaikka apostolit eivät enää osallistuneet veriseen temppeliuhriin, jonka täyttymys nähtiin "leivän murtamisessa" (eukaristiassa), he jatkoivat päivän rukoushetkiin osallistumista (Apt. 3:1). Hetkipalveluksen alkuhistoria on kuitenkin hyvin vaikea kysymys, eikä suoraa yhteyttä juutalaisen ja varhaiskristillisen käytännön välillä voida vetää.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

  Divine Office - Katolinen hetkipalvelus englanniksi.
  Universalis - Englannin- ja latinankielinen katolinen hetkipalvelus.
 Tietoa hetkirukousperinteestä Kirkkomusiikin käsikirja (Kirjapaja 2003) Osmo Vatanen