Kansojen taulu

Kansojen taulu, myös Kansaintaulu tai kansojen luettelo, on Raamatun ensimmäisen Mooseksen kirjan 10. luvussa oleva luettelo Nooan jälkeläisistä ja siitä, minkä kansojen oletettiin polveutuvan kenestäkin Nooan pojista. Luettelo esiintyy hieman lyhennettynä myös Ensimmäisen aika­kirjan alussa.

 Historiallisuus ja kattavuus 

Raamatun kansojentaulu on sikäli ainoa­laatuinen vanhan ajan kirjalli­suudessa, että missään muualla ei tuohon aikaan ollut yritetty­kään laatia vastaavaa yhteen­vetoa koko maailman kansojen alku­perästä. Taulun katsotaan kuvastavan muinaisten israelilaisten ja juutalaisten maan­tieteellistä tietämystä vuoden 600 eaa. aikoihin, vähän ennen Babylonin vankeutta. Heidän tuntemansa osa maailmasta ulottui tuolloin pohjoisessa Mustaan­mereen ja Kaspian­mereen, etelässä Arabian niemimaan eteläosiin ja Etiopiaan, idässä Elamiin nykyisessä Iranissa ja lännessä ainakin Jooniaan tai Kreikkaan saakka.

Ensimmäisen Mooseksen kirjan mukaan Nooa oli koko nykyisen ihmiskunnan esi-isänä erityisen merkittävä, koska hänen aikanaan kaikki ihmiset koko maailmassa hukkuivat veden­paisumuksessa lukuun ottamatta niitä kahdeksaa, jotka selvisivät hengissä Nooan arkissa. Nämä olivat Nooa itse, hänen vaimonsa, hänen kolme poikaansa Seem, Haam ja Jaafet ja näiden vaimot, joista Raamatun mukaan polveutuvat kaikki myöhemmin eläneet ihmiset koko maailmassa. Luettelon laatijan käsityksen mukaan ihmiskunnan ykseys on luonteeltaan enemmänkin teologista kuin biologista laatua, sillä kaikki kansat ovat Jumalan pelastaman Nooan jälkeläisiä, joskin valitulla kansalla on näiden joukossa erikois­asema.

Luettelo ei tietenkään vastaa nykyisen tieteellisen etnologian käsityksiä, mutta perustuu silti epäilemättä päätelmiin, joita on sen kirjoittamisen aikaisen tietämyksen valossa pidettävä järkevinä. Yleensä on maan­tieteellisesti lähimpänä toisiaan asuvat kansat katsottu toistensa lähimmiksi sukulaisiksi, mutta tästä on eräitä poikkeuksia, joihin on selvästi tunnis­tetta­vissa olevat historialliset syyt. Niinpä kanaanilaiset ja foinikialaiset on lueteltu haamilaisiin eikä seemiläisiin kuuluviksi ilmeisesti siitä syystä, että nämä kansat ovat vanhoina aikoina olleet vahvasti Egyptin vaikutus­vallan alaisina, ajoittain Egyptin hallinnassakin. Samoin Elam luetaan tässä seemiläisiin, vaikka elamin kieli ei ole seemiläinen, mutta Elamilla oli kiinteät kulttuuriset siteet Mesopotamiaan.

Nykyisen tieteellisen käsityksen mukaan Raamatussa kerrotun kaltaista maailman­laajuista vedenpaisumusta ei ole tapahtunut. Vielä uuden ajan alussa sitä kuitenkin yleisesti pidettiin totena, ja kansojen taulun pohjalta esitettiin monia teorioita sellaisten­kin kansojen alku­perästä, joita siinä ei suora­naisesti mainita. Jossakin määrin se vastaa nykyistäkin käsitystä kielten suku­lai­suudesta, ja siitä ovat saaneet alkunsa nykyisinkin käytössä olevat termit seemiläiset ja haamilaiset kielet.

 Kansojen taulu 

Ensimmäisen Mooseksen kirjan 10. luvun mukaan Nooalla oli kolme poikaa:
 Seem, jonka jälkeläisinä on pidetty Lähi-idän seemiläisiä kansoja
 Haam, jonka jälkeläisinä on pidetty Pohjois- ja Itä-Afrikan haamilaisia kansoja
 Jaafet, jonka jälkeläisinä, jaafetilaisina, on pidetty useimpia Euraasian kansoja.

Näiden poikien nimien on ajateltu perustuvan seemiläisiin kieliin. Shen (Seem) merkitsee "nimeä" tai "tunnettua", "menestystäLexicon Results for Shem (Strong's 08035), Haam "lämmintä" Lexicon Results for Cham (Strong's 02526) ja Jaafet "avointa".Lexicon Results for Yepheth (Strong's 03315)

Raamatussa luetellaan heidän jälkeläisensä kolmessa ryhmässä, ei kuitenkaan Nooan poikien syntymä­järjestyksessä vaan siinä järjestyksessä, jossa heidän oletettiin saaneen poikia veden­paisumuksen jälkeen. Esimerkiksi Seemin ensimmäinen poika syntyi Raamatun mukaan vasta kaksi vuotta veden­paisumuksen jälkeen.  Mihin kansoihin heidän ensimmäisen polven jälkeläisensä viittaavat, on monessa tapauksessa pääteltävissä seuraavasta suku­polvesta, mutta monet nimet on vaikeasti tunnistettavissa. Luettelo toistetaan suurelta osin myös Ensimmäisen aika­kirjan ensimmäisessä luvussa, jossa eräiden nimien kirjoitus­asu kuitenkin poikkeaa alku­peräisestä. Osa kansojen nimistä esiintyy monikko­muodossa, jonka pääte hepreassa on -im.Suomalaisessa Raamatussa käytetään tällaisissa tapauksessa päätettä -laiset tai läiset. Tällöin luettelossa ei kerrota, onko kunkin kansan oletetusta kanta­isästä käytetty vastaavaa yksikkö­muotoa.

Jaafetin jälkeläiset 

Suluissa olevat, kursivoidut nimien kirjoitusasut ovat vuoden 1938 raamatun­suomennoksen mukaiset.

Raamatun mukaan Jaafetin pojat ja pojan­pojat olivat:
 Gomer (Goomer), Jaafetin poika. Yleensä häntä on pidetty assyrialaisissa lähteissä mainittujen kimmeriläisten kantaisänä.Vuoden 1992 raamatunsuomennoksessa :n kohdalle merkityt alaviitteet Flavius Josephuksen mukaan hänestä polveutuivat gallialaiset.
Askenas, Gomerin poika. On arveltu, että nimi tässä muodossa on virheellinen ja on alkujaan kuulunut Askuz, mutta heprealainen kirjain nun olisi virheellisesti tulkittu wawiksi. Ashkuz ja Izhkuz olivat assyrialaisten skyyteistä käyttämiä nimiä. Keskiaikaisessa hepreassa Saksasta käytettiin nimeä Ashkenaz, josta johtuu myös Keski- ja Itä-Euroopan juutalaisista käytetty nimitys aškenasijuutalaiset.
Rifat (Riifat), Gomerin poika, 1. aikakirjassa Difat (Diifat). Josephus samasti Rifatin myöhäisantiikin paflagonialaisiin, mutta useimmiten nimen on tulkittu viittaavan Rifean vuoriin tai Uraliin.
Togarma (Toogarma), Gomerin poika. Nimi viittaa mahdollisesti Tegaramaan, joka sijaitsi Karkemiin ja Harranin välissä. Armenialaiset ja georgialaiset ovat perinteisesti pitäneet itseään Togarman jälkeläisinä, mutta myös turkkilaisten kansojen on toisinaan uskottu polveutuneen hänestä.
 Magog (Maagog), Jaafetin poika. Nimi esiintyy assyrialaisissa lähteissä muodossa mat gugu, Gugun maa, joka tarkoittaa Lyydiaa. Kreikkalaisissa lähteissä mainitaan Gyges Lyydian kuninkaana, joka perusti noin vuosina 716–678 hallinneen Mermnad-dynastian. Tavallisimmin Magogin on kuitenkin tulkittu viittaavan Mustan­meren pohjois­puoliseen alueeseen. Flavius Josephuksen, Hieronymuksen ja Nenniuksen mukaan hänestä polveutuivat skyytit, mutta hänen jälkeläisinään on pidetty skyyttien lisäksi muitakin pohjoisia barbaarikansoja. Johannes Magnuksen mukaan Magogin jälkeläisiä ovat ennen kaikkea ruotsalaiset.
 Madai (Maadai), Jaafetin poika. Hänen jälkeläisinään pidettiin meedialaisia.
 Javan (Jaavan), Jaafetin poika. Viimeistään Josephuksen ajoista lähtien nimi on yhdistetty joonialaisiin, jotka olivat yksi alku­peräisistä kreikka­laisista heimoista, mutta häntä on pidetty kaikkienkin kreikkalaisten esi-isänä.. 
Elisa, Javanin poika. Nimi on yhdistetty useisiinkin Aigeian­meren läheisyydessä asuneisiin kansoihin kuten Elisiin Peloponnesoksen luoteis­osassa, aiolia­laisiin tai Fthian Ellisiin.
Tarsis, Jaganin poika. Nimi on yhdistetty toisinaan Tarsoksen kaupunkiin Kilikiassa, Anatoliassa, toisinaan Tartessokseen etelä-Espanjassa.
kittiläiset, Javanin jälkeläisiä. Nimen on yleensä tulkittu tarkoittavan Kyproksen kitionilaisia, mutta sille on esitetty muitakin tulkintoja. 
rodanilaiset (dodanilaiset), Javanin jälkeläisiä. Nimen on yleensä tulkittu tarkoittavan joko Ródoksen asukkaita tai Troijan seudulla asuneita dardaneja

Huomautus: kreikkalaisessa Septuaginta-käännöksessä (LXX) mainitaan Javanin ja Tubalin välissä myös Elisa-niminen Jaafetin poika, jota kuitenkaan ei mainita missään muussa antiikin aikaisessa lähteessä, ei myöskään Ensimmäisessä aika­kirjassa. Nimen esiintymistä tässä kohdassa on lähes yksi­mielisesti pidetty Javanin pojan Elisan nimen virheellisenä toistona väärässä kohdassa. Kuitenkin Elisan, samoin kuin jäljempänä mainitun Arpaksadinkin, esiintyminen kreikkalaisessa Raamatussa sopii yhteen sen varhais­kristillisten kirjoittajien käsityksen kanssa, että olisi 72 sukua ja kieltä, jotka mainittaisiin nimeltä tässä luettelossa, kun taas juutalaisen käsityksen mukaan nimiä, sukuja ja kieliä oli 70.

 Tubal (Tuubal), Jaafetin poika. Nimi on yhdistetty Tabaliin, Anatoliassa sijainneeseen kuningas­kuntaan sekä muinaisten tibarenien heimon välityksellä sekä Kaukasuksen iberialaisiin että nykyisen Espanjan ja Portugalin iberialaisiin. Toisinaan häntä on pidetty myös illyrialaisten ja itaalisten kansojen esi-isänä. Riemuvuosien kirjassa hänestä katsotaan periytyvän kolme eurooppalaista kieltä.Riemuvuosien kirja, 9:11
 Mesek, Jaafetin poika. Nimen on katsottu viittaavan Mushki-heimoon Anatoliassa. Mushkeja on toisinaan pidetty nykyisten georgialaisten esi-isinä, mutta heidät on yhdistetty myös Välimerellä rosvonneisiin meri­kansoihin.
 Tiras (Tiiras), Jaafetin poika. Nimi on yleensä yhdistetty traakia­laisiin, mutta myös joihinkin meri­kansoista kuten Turshaan ja tyrrheeneihin, Dnestr- eli Tiras-jokeen tai Troaksen alueeseen Anatoliassa. Nimen on myös tulkittu tarkoittavan etruskeja. Talmudin traktaatissa Yoma Tiras samastetaan Persiaan.

Jaafetia on perinteisesti pidetty eurooppalaisten, mutta myös muutamien itä­maisten kansojen esi-isänä. Tämän vuoksi "jaafetilaisia" on toisinaan käytetty kaukasia­laisen rodun synonyyminä. Termi kaukasia­lainen johtuu sekin käsityksestä, että Jaafetin heimon rotu­ominaisuudet kehittyivät Kaukasuksen alueella, jossa Araratkin sijaitsee. Termiä jaafetilaiset kielet ovat myös entis­ajan kieli­tieteilijät kuten Grimmin veljekset, William Jones ja Rasmus Rask käyttäneet niistä, mitä myöhemmin alettiin nimittää indo­eurooppalaisiksi kieliksi, sillä he olettivat, että jos eurooppalaiset ja Kaukasian asukkaat ovat Jaafetin jälkeläisiä, täytyy Euroopan kielilläkin olla yhteinen alkuperä, kuten niistä useimpien laita todella onkin, uralilaisia, kartve­lilaisia, luoteis­kaukasia­laisia ja koillis­kaukasia­laisia kieliä sekä baskia lukuun ottamatta. Toisaalta termiä käytti toisessa merkityksessä myös Nikolai Marr jaafetilaisessa teoriassa, jonka mukaan Kaukasuksen kielet ovat jäänne muinaisesta kieli­kunnasta, johon kuuluneita kieliä olisi puhuttu paljon laajemmalla alueella ennen indo­eurooppa­laisten kielten levittäytymistä.

Haamin jälkeläiset 

Suluissa olevat, kursivoidut nimien kirjoitusasut ovat vuoden 1938 raamatun­suomennoksen mukaiset.

 Kus (Kuus), Haamin poika. Nimi Kuš tarkoitti vanhalla ajalla tavallisesti Nubiaa, mutta se sitä käytettiin myös Mesopotamian kassilaisista. On epäilty, että viimeksi mainitut on luettu haamilaisiin vain, koska nimien yhtäläisyys aiheutti sekaannusta.
Seba, Kusin poika. Nimi tarkoittaa erästä aluetta Etelä-Arabiassa.
Havila, Kusin poika.
Raema, Kusin poika.
Saba, Raeman poika. Saba ja Dedan olivat nubialaisia ja eteläarabialaisia heimoja.
Dedan, Raeman poika.
Nimrod, Kusin poika, Raamatun mukaan maailman ensimmäinen mahtava hallitsija ja mahtava metsästäjä Jumalan edessä, hallitsi suurta osaa Babyloniaa ja perusti muun muassa Niniven.
 Misraim, Haamin poika. Nimi tarkoittaa Egyptiä. Nykyäänkin Egyptin nimi on arabiaksi Miṣr.
ludilaiset (luudilaiset), Misraimin jälkeläisiä
anamilaiset, Misraimin jälkeläisiä
lehabilaiset, Misraimin jälkeläisiä
naftuhilaiset, Misraimin jälkeläisiä
patrosilaiset (patrokselaiset), Misraimin jälkeläisiä
kasluhilaiset, joista kansojen taulun mukaan myös filistealaiset polveutuivat., joskin eräiden muiden Raamatun kohtien mukaan he olisivat lähteneet Kaftorista.
kaftorilaiset, Misraimin jälkeläisiä. Nimen Kaftor on tulkittu tarkoittavan Kreetaa.
 Put (Puut), Haamin poika. Nimen on jo vanhalla ajalla lähes yksimielisesti tulkittu tarkoittavan libyalaisia..
 Kanaan, Haamin poika. Hänen jälkeläisinään pidettiin Kanaanin maassa ennen israelilaisia asuneita kanaanilaisia.
Sidon (Siidon), Kanaanin vanhin poika. Vanhalla ajalla Sidon oli toinen Foinikian suurimmista kaupungeista.
Het (Heet), Kanaanin poika. Raamatussa mainitaan useita kertoja heettiläisiksi kutsuttu kansa, jonka esi-isänä Hetiä pidettiin. Raamatussa heettiläisillä lienee kuitenkin tarkoitettu hattilaisia, joista heettiläisten nykyinen nimitys johtuu; nykyisin heettiläisiksi kutsutun kansan omakielinen nimi oli Nasil. Hatin kieli oli nykyisen käsityksen mukaan isolaattikieli, kun taas heettiläisten kieli kuului indoeurooppalaiseen kielikuntaan.
jebusilaiset, Kanaanin jälkeläisiä, kanaanilainen heimo, joka asui Jerusalemin seudulla
amorilaiset, kanaanilainen heimo
girgasilaiset, kanaanilainen heimo
hivviläiset, kanaanilainen heimo
arkilaiset, kanaanilainen heimo
siniläiset (siiniläiset), kanaanilainen heimo
arvadilaiset, kanaanilaiset heimo
semeriläiset, kanaanilainen heimo
hamatilaiset, kanaanilainen heimo.

Seemin jälkeläiset

Suluissa olevat, kursivoidut nimien kirjoitusasut ovat vuoden 1938 raamatun­suomennoksen mukaiset.

Käsite seemiläiset kansat johtuu Raamatun kansojen taulun ilmentämästä muinaisten heprealaisten käsityksestä heidän tuntemiensa kansojen ja kulttuurien alkuperästä. Yrittäessään ryhmitellä tuntemansa kansat he luokittelivat Seemin jälkeläisiksi ne jotka olivat kielellisesti ja kulttuurisesti heille lähintä sukua.

Raamatun mukaan Seem oli Aramin, Assurin ja Arpaksadin isä, josta polveutuivat muun muassa arabit, aramealaiset, assyrialaiset, babylonialaiset, kaldealaiset, sabalaiset ja heprealaiset. Kaikki nämä kansat puhuivat toisilleen lähi­sukuisia kieliä, joita nykyäänkin nimitetään seemiläisiksi kieliksi.

Seemiläisiä kieliä puhuivat kuitenkin myös kanaanilaisetAnhava, s. 114, vaikka heidät Raamatussa onkin luettu Haamin jälkeläisten joukkoon. Toisaalta Raamatussa on lueteltu Seemin jälkeläisiin myös lyydialaiset ja elamilaiset, jotka eivät puhuneet seemiläisiä kieliä. Raamatussa ei tosin väitetäkään, että kaikki Seemin jälkeläiset olisivat puhuneet toisilleen lähi­sukuisia kieliä; sen sijaan siellä kerrotaan kansojen kielten sekaantuneen toisiinsa Baabelin tornin rakentamisen aikana.

Raamatun mukaan Seemin poikia ja pojanpoikia olivat:
 Elam (Eelam), Seemin poika. Elam oli mahtava valta­kunta, joka sijaitsi nykyisen Iranin länsiosissa ennen iranilaisten saapumista. Sen mukaan on saanut nimensä Iranin nykyinenkin Ilāmin maakunta.. Elamin kieli ei kuitenkaan ole seemiläinen.
 Assur, Seemin poika.
 Arpaksad, Seemin poika, josta israelilaiset itsekin katsoivat polveutuvansa.
 Lud (Lud), Seemin poika.
 Aram, Seemin poika. Nimi viittaa Syyrian aramealaisiin.
 Us (Uus), Aramin poika
 Hul (Huul), Aramin poika.
 Geter, Aramin poika
 Mas, Aramin poika.

 Arpaksadin jälkeläiset 

Arpaksadin jälkeläisistä mainitaan Kansojen taulussa edelleen seuraavat:

 Selah, Arpaksadin poika
 Eber (Eeber), Selahin poika.
 Peleg, Eberin poika, jonka aikana ihmissuku hajaantui eri puolille maailmaa.
 Joktan, Eberin poika. Hänen poikiaan olivat:
 Almodad
 Selef 
 Hasarmavet
 Jerat
 Hadoram
 Usal
 Dikla
 Obal
 Abimael
 Saba
 Ofir
 Havila
 Jobab.

Raamatun mukaan Pelegin jälkeläisiin kuului viidennessä polvessa myös Abram eli Abraham, Abrahamia pidettiin juutalaisten, mutta poikansa Ismaelin kautta myös ismaelilaisten, pohjois­arabialaisten paimentolais­heimojen, tai jopa kaikkien arabien, sekä pojanpoikansa Eesaun kautta lisäksi edomilaisten kanta­isänä. Toisaalta myös Joktania poikineen on pidetty eräiden arabiheimojen kantaisänä.

 Varhaisten historioitsijoiden tulkintoja 

 Flavius Josephus 


Ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla Flavius Josephus oli yksi ensimmäisistä, joka yritti samastaa ensimmäisen Mooseksen kirjan 10. luvussa mainitut nimet muista yhteyksistä tunnettuihin kansoihin. Hän käsitteli asiaa teoksensa Antiquitas ensimmäisen kirjan 6. luvussa, ja hänen samastuksensa muodostivat perusteen useimmille myöhempien kirjoittajien tulkinnoille. Hänen mukaansa Kansojen taulun eri henkilöistä polveutuvat seuraavat kansat:

Jaafetin jälkeläiset
 Gomer: galatialaiset, gallialaiset
 Rifat: paflagonialaiset
 Togarma: fryygialaiset
 Magog: skyytit
 Madai: meedialaiset
 Javan: joonialaiset ja kaikki kreikkalaiset
 Elisa: aiolialaiset
 Tarsus: kilikialaiset
 kittiläiset: Kyproksen asukkaat
 Tubal: iberit
 Mesek: kappadokialaiset
 Tiras: traakialaiset

Haamin jälkeläiset

 Kus: etiopialaiset
 Seba: sabalaiset
 Misraim: egyptiläiset
 Put: libyalaiset
 Kanaan: kanaanilaiset

Seemin jälkeläiset

 Elam: elamilaiset, joita Josefus piti myös persialaisten esi-isinä
 Assur: assyrialaiset
 Arpaksad: kaldealaiset
 Selah
 Eber: erityisesti heprealaiset, joiksi juutalaisia alun perin kutsuttiin
 Joktan: joukko kansoja, joita asui Intiassa Cophen-joen alueella ja sitä lähellä olevissa osissa Aasiaa
 Aram: aramealaiset, syyrialaiset
 Us: trakonialaiset, jotka asuivat Palestiinan ja Celesyrian välisellä alueella; Us perusti Josephuksen mukaan Damaskoksen.
 Ul: armenialaiset
 Geter: baktrialaiset
 Mesa: Charax Spasini
 Lud: lyydialaiset

 Hippolytos Roomalainen 

Hippolytos Roomalainen (k. n. 234), jonka aikakirja on säilynyt useina latinalaisina ja kreikkalaisina jäljennöksinä Die Chronik des Hippolytus, teki oman yrityksensä samastaa 1. Mooseksen 10. kirjassa mainitut nimet tuntemiinsa kansoihin. Osittain hänen käsityksensä oli yhtäpitävä Josephuksen kanssa, mutta poikkesi siitä seuraavien osalta:

 Gomer – kappadokialaiset
 Askenas – sarmatialaiset
 Rifat – sauromatialaiset
 Togarma – armenialaiset
 Magog – Galatialaiset, keltit
 Javan
 Elisa – sikulit, troijalaiset ja fryygialaiset
 Tarsis – iberit, tyrrheenit
 kittiläiset – makedonialaiset, roomalaiset ja latinalaiset
 Tubal – "Hettali" (?)
 Mesek: illyrialaiset
 Misraim
 luudilaiset – lyydialaiset
 anamilaiset – pamfylialaiset
 patrusilaiset – lyykialaiset tai kreetalaiset
 kaftorilaiset – kilikialaiset
 Put – troglodyytit
 Kanaan – afri-kansat ja foinikialaiset
 arkilaiset: tripolitanialaiset
 Lud – halitsonialaiset
 Arpkasad
 Kainan: – sarmatialaisten itäpuolella asuvat kansat
 Joktan:
 Elmodad – intialaiset
 Salef – baktrialaiset
 Hazamaveth – shebalaiset, arabit
 Adoram – karmanialaiset
 Usal – Arialaiset tai parthialaiset
 Abimael – hyrkanialaiset
 Obal – skyytit
 Ofir – armenialaiset
 Deklah – gedrosialaiset
 Aram
 Hul – lyydialaiset tai toisen version mukaan kolkhislaiset

Hippolytoksen käsityksiä seurasivat monet myöhemmät kirjoittajat kuten Valentinus teoksessaan Vuoden 354 aikakirja, Epifanios teoksessaan Panarion noin vuodelta 375, Chronicon Paschale noin vuodelta 627, georgialainen Movses Kaghankatvatsi 600-luvulla teoksessaan Albanian historia ja Johannes Skylitzes noin vuonna 1057 teoksessaan Historian synopsit.

Hieronymus

Hieronymus laati Josephuksen samastuksista parannellun laitoksen noin vuonna 390 teoksessaan Heprealaisia kysymyksiä Genesiksestä. Hänen luettelonsa on muutoin lähes yhtäpitävä Josephuksen kanssa, mutta eroaa siitä seuraavissa kohdin:

Tubalin, Jaafetin pojan jälkeläiset: "iberit, joita ovat myös keltibereistä polveutuvat espanjalaiset, joskin jotkut henkilöt arvelevat italialaisia Tubalin jälkeläisiksi."
Geterin, Aramin pojan jälkeläiset: akarnanialaiset tai kaarialaiset
Masin, Aramin pojan jälkeläiset: maeonialaiset

Isidorus Sevillalainen ja myöhemmät kirjoittajat
Isidorus Sevillalainen hyväksyi teoksessaan Etymologiae useimmat Hieronymuksen samastukset, kuitenkin seuraavin muutoksin:Etymologiae, s. 193

 Joktanin, Eberin pojan jälkeläiset: intialaiset
 Salefin, Joktanin pojan jälkeläiset: baktrialaiset
 Askenasin, Gomerin pojan jälkeläiset "sarmatialaiset, joita kreikkalaiset kutsuvat reginialaisiksi".

Isidoruksen Jaafetin pojille esittämän samastuksen toisti Nennius teoksessaan Historia Britonum. Myös monet myöhäis­keski­ajan oppineet omamsuivat Isidoruksen käsitykset siihen saakka, kunnes suuret löytöretket antoivat aihetta uusiin teorioihin. Esimerkiksi vuonna 1571 Benito Arias Montano yhdisti Mesekin Moskovaan ja Ofirin Peruun.

 Käsitykset Itä-Aasian kansojen alkuperästä 


Aikoinaan jotkut eurooppalaiset oppineet, esimerkiksi John Webb (1611–1672), pitivät myös Kiinan ja Intian kansoja Seemin jälkeläisinä. Sekä Webb että ranskalaiset, figuristiseen koulu­kuntaan kuuluneet jesuiitat 1600-luvun lopulla ja 1700-luvun alussa menivät pidemmällekin ja samastivat keisari Yaon, yhden Kiinan myyttisistä muinaisista hallitsijoista itseensä Raamatun Nooaan.

Sitä vastoin jesuiitta Athanasius Kircher arveli 1600-luvulla, että kiinalaiset polveutuisivat muinaisista egypti­läisistä ja olisivat näin ollen Haamin jälkeläisiä.

 Käsitykset afrikkalaisten haamilaisesta alkuperästä 

Afrikkalaisia on vanhastaan pidetty Haamin jälkeläisinä, suurinta osaa heistä hänen poikansa Kusin kautta. Monet itä­afrikkalaiset kansat ja jorubat pitävät nykyäänkin itseään Haamin jälkeläisinä. Jo 800-luvulla juutalainen kieli­tieteilijä Judah ibn Quraysh piti seemiläisiä ja Kuušilaisia kieliä toistensa sukulaisina. Nykyajan kieli­tieteilijät yhdistävät nämä kaksi kieli­ryhmää sekä egyptin kielen, berberikielet, omoottiset ja tšadilaiset kielet afro­aasialaiseksi eli "seemiläis-haamilaiseksi" kieli­kunnaksi, jonka muista alaryhmistä kuin seemiläisistä käytetään vanhastaan yhteisnimitystä haamilaiset kielet.

Afrikan keski- ja etelä­osien kielet sitä vastoin kuuluvat muihin kieli­kuntiin. Aikoinaan laajalti kannatetun mutta nyttemmin hylätyn haamilaisen teorian mukaan ne sivistykseen viittaavat piirteet, joita eteläisenkin Afrikan kansoilla oli todettavissa, olisivat kulkeutuneet alueelle Pohjois- ja Itä-Afrikan haamilaisten kansojen välityksellä. Tällaisiin, yleensä selvästi rasistisiin teorioihin kuuluu myös Speken 1800-luvulla esittämä väite, että tutsit olisivat haamilaisia ja siten synnynnäisesti korkeammalla tasolla kuin alueen muut kansat.

 Teoriat ruotsalaisten alkuperästä 

Ruotsalainen piispa ja historioitsija Johannes Magnus väitti 1500-luvulla, että Magog, Jaafetin poika, muutti 88 vuotta veden­paisumuksen jälkeen Ruotsiin, ja yksi hänen pojistaan olisi ollut Ruotsin ensimmäinen kuningas. Hänen teoriansa Ruotsin muinais­historiasta hyväksyttiin Ruotsissa aikoinaan yleisesti, ja se on vaikuttanut Ruotsin kuninkaiden järjestys­numeroihinkin.

Vielä pidemmälle meni 1600-luvun lopulla Olof Rudbeckus vanhempi teoksessaan Atlantica. Hän samasti Ruotsin Platonin mainitsemaan Atlantikseen ja väitti sitä sivistyksen kehdoksi ja monien kansojen alku­kodiksi, jossa Jaafetin jälkeläiset olisivat muinaisina aikoinaan asuneet ja josta muut Euroopan ja vieläpä muutamat Pohjois-Afrikan­kin kansat olisivat lähtöisin.

 Lähteet 



 Viitteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Ensimmäinen Mooseksen kirja
Luokka:Sukututkimus
Luokka:Muinaiset kansat
Luokka:Kreationismi
Luokka:Näennäishistoria