Philly Joe Jones

Joseph Rudolf ”Philly Joe” Jones (15. heinäkuuta 1923 Philadelphia, Pennsylvania – 30. elokuuta 1985 Philadelphia, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen jazzrumpali, joka tunnetaan yhtenä hard bop -tyylisuunnan kehittäjistä. Jones nousi kuuluisuuteen Miles Davisin 1950-luvun kvintetissä ja soitti myös muun muassa John Coltranen, Sonny Rollinsin, Lee Morganin ja Bill Evansin levyillä. Suosittuna sessiomuusikkona toimineen Jonesin rumputyöskentelyä kuullaan yli 500 äänilevyllä.

 Ura 
Joe Jones sai uransa alussa lisänimensä Philly Joe, jotta häntä ei sekoitettaisi Count Basien yhtyeessä soittaneeseen lähes samannimiseen rumpaliin ”Papa Jo” (oik. Jonathan) Jonesiin. Muusikkosukuun syntyneen pojan lähipiirissä kaikki soittivat pianoa, mutta Joe itse kiinnostui jo pienenä rummuista. Pianotunteja hän ehti kuitenkin ottaa sen verran, että koki niistä myöhemmin olleen paljon hyötyä musiikin ymmärtämisessä ja nuotintamisessa. Noin 10 vuoden iässä hän alkoi ottaa rumputunteja James Harrisilta, mutta osti ensimmäiset rumpunsa vasta asevelvollisuuden suoritettuaan. Raitiovaunua tuolloin työkseen ajanut Jones saattoi tarinan mukaan pysäyttää vaununsa Downbeat-jazzklubin eteen käydäkseen soittamassa hetken rumpuja.

Jones pääsi rumpaliksi Benny Golsonin yhtyeeseen ja uskalsi puolen vuoden jälkeen sanoutua irti kuljettajan työstään. Vuonna 1947 hän muutti New Yorkiin ja alkoi ottaa rumputunteja Cozy Colelta ja Charles Wilcoxonilta. Hänen esikuviaan olivat erityisesti Max Roach, Art Blakey ja Kenny Clarke. Hän soitti bebopia huippumuusikoiden kanssa New Yorkin klubeilla, mutta leipätyökseen kiersi maata Joe Morrisin rhythm & blues -tyylisessä yhtyeessä. Jones soitti sittemmin jonkin aikaa Duke Ellingtonin yhtyeessä kunnes pääsi Buddy Richin kokoonpanon kakkosrumpaliksi 1951, Richin keskittyessä yhtyeen johtoon, muutamiin rumpusooloihin ja jopa lauluun.

Jatkuvaan matkusteluun kyllästyneenä Jones hakeutui 1950-luvun alkuvuosina yhä enemmän sessiomuusikoksi. Hänestä tuli Blue Note- ja Riverside-levymerkkien vakiorumpali, joka työskenteli muun muassa pianistien Tadd Dameron ja Kenny Drew, saksofonistien Sonny Rollins, Hank Mobley, Art Pepper ja monien muiden 1950-luvun huippumuusikoiden kanssa.

Jones pitää uransa kiinnostavimpana kautena Miles Davisin yhtyessä soittamista vuosina 1954–1959, vaikka erosikin yhtyeestä moneen otteeseen koska ei olisi halunnut matkustaa niin paljon kuin yhtyeellä oli kysyntää. Huumeongelmien takia Jones erotettiin Davisin yhtyeestä 1959. Davisin lisäksi soittokumppaneita olivat noina vuosina saksofonistit John Coltrane ja Cannonball Adderley, pianisti Red Garland ja basisti Paul Chambers.

1960-luvulle tultaessa Jonesin komppaava rumputyyli menetti suosiotaan solistisemman tyylin esiinmarssin myötä. Jones asui 1960-luvun lopulta alkaen Lontoossa ja Pariisissa, joissa hän opetti vispilätekniikkaa ja laati siitä oppiaineistoja. Vuonna 1972 hän palasi synnyinkaupunkiinsa Philadelphiaan, jossa asui loppuikänsä mutta teki sessiovierailuja puolentoista tunnin ajomatkan päässä sijaitsevaan New Yorkiin. Philadelphiassa hän kiinnostui fuusiojazzista yhtyeensä Le Grand Prix myötä, mutta kokoonpanon tyyli muuttui vähitellen takaisin perinteisemmän jazzin suuntaan.

Diskografiaa
 Orkesterinjohtajana 
1958:  Blues for Dracula (Riverside)
1959:  Drums Around the World (Riverside)
1959:  Showcase (Riverside)
1960:  Philly Joe's Beat (Atlantic)
1961:  Together! (yhdessä Elvin Jonesin kanssa, Atlantic)
1968:  Mo' Joe (Black Lion)
1977:  Mean What You Say (Sonet)
1977:  Philly Mignon (Galaxy)
1978:  Drum Songs (Galaxy)
1979:  Advance! (Galaxy)
1980:  Round Midnight (Lotus)
1981:  Octet (Marge Records)
1982:  To Tadd with Love (Uptown)

 Sessiomuusikkona 
Chet Baker
Chet Baker in New York (Riverside, 1958)
Chet Baker Introduces Johnny Pace (Riverside, 1958) – feat. Johnny Pace

Evans Bradshaw
Look Out for Evans Bradshaw! (Riverside, 1958)

Clifford Brown
Memorial Album (Blue Note, 1953)

Kenny Burrell
Ellington Is Forever Volume Two (Fantasy, 1975)

Joe Castro
Mood Jazz (Atlantic, 1957)

Serge Chaloff
Blue Serge (Capitol, 1956)

Sonny Clark
Cool Struttin' (Blue Note, 1958)

John Coltrane
Blue Train (Blue Note, 1957)

Miles Davis
The Musings of Miles (Prestige, 1955)
Miles: The New Miles Davis Quintet (Prestige, 1956)
Cookin' with The Miles Davis Quintet (Prestige, 1956)
Relaxin' with The Miles Davis Quintet (Prestige, 1956)
Workin' with The Miles Davis Quintet (Prestige, 1956)
Steamin' with The Miles Davis Quintet (Prestige, 1956)
'Round About Midnight (Columbia, 1957)
Porgy and Bess (Columbia, 1958)
Milestones (Columbia, 1958)
Someday My Prince Will Come (Columbia, 1961)

Kenny Drew
Kenny Drew Trio (Riverside, 1956)
Pal Joey (Riverside, 1957)

Bill Evans
Everybody Digs Bill Evans (Riverside, 1958)
California Here I Come (Verve, 1967)
Interplay (Riverside, 1962)

Art Farmer
Art Farmer Quintet featuring Gigi Gryce (Prestige, 1955)
Brass Shout (United Artists, 1959)

Red Garland
Red's Good Groove (Jazzland, 1962)
Keystones! (Xanadu, 1977)

Benny Golson
The Other Side of Benny Golson (Riverside, 1958)
Benny Golson and the Philadelphians (United Artists, 1958)

Dexter Gordon
Dexter Calling... (Blue Note, 1961)

Bennie Green
Bennie Green with Art Farmer – feat. Art Farmer (1956)

Johnny Griffin
Way Out – with Johnny Griffin (1959)

Ernie Henry
Seven Standards and a Blues (Riverside, 1957)
Last Chorus (Riverside, 1956–57)

Elmo Hope
The Elmo Hope Trio (Blue Note, 1953)
Here's Hope! (Celebrity, 1961)
High Hope! (Beacon, 1961)
Homecoming! (Riverside, 1961)
Sounds from Rikers Island (Audio Fidelity, 1963)
The Final Sessions (Evidence, 1966 [1996])

Freddie Hubbard
Goin' Up (Blue Note, 1960)
Hub Cap (Blue Note, 1961)
Here to Stay (Blue Note, 1962)

Milt Jackson and Wes Montgomery
Bags Meets Wes! (Riverside, 1962)

Abbey Lincoln
It's Magic (Riverside, 1958)
Abbey Is Blue (Riverside, 1959)

Blue Mitchell
Big 6 (Riverside, 1958)
Smooth as the Wind (Riverside, 1961)

Hank Mobley
Hank (Blue Note, 1957)
Poppin' (Blue Note, 1957)
Workout (Blue Note, 1961)
Another Workout (Blue Note, 1961)
No Room for Squares (Blue Note, 1963)

J.R. Monterose
J. R. Monterose (Blue Note, 1956)

Art Pepper
Art Pepper Meets the Rhythm Section (Riverside, 1957)

Bud Powell
Time Waits (Blue Note, 1958)

Sonny Rollins
Tenor Madness (Riverside, 1956)
Newk's Time (Blue Note, 1957)

Archie Shepp
Blasé - (BYG Actuel, 1969)
Archie Shepp & Philly Joe Jones – (America, 1969)

Jimmy Smith
Softly as a Summer Breeze (Blue Note, 1958)

Sonny Stitt
Sonny Stitt & the Top Brass (Atlantic, 1962)

Clark Terry
Serenade to a Bus Seat (Riverside, 1957)
In Orbit (Riverside, 1958)

Ben Webster
Soulmates (Riverside, 1963) – feat. Joe Zawinul

Phil Woods
Pairing Off (Prestige, 1956)

Howard McGhee
That Bop Thing (Affinity, 1982)

Lähteet
 Tutkielman elämäkertatiedot perustuvat mm. seuraaviin lähteisiin:
Korall, Burt 2002. Drummin’ Men: The Heartbeat of Jazz: The Bebop Years. New York: Oxford University Press. 
Mattingly, Rick 1982. Philly Joe Jones. Modern Drummer 6 (1): 10.
Ullman, Michael; Kernfeld, Barry 2005. ''Jones, Philly Joe (Joseph Rudolph). Grove Music Online (vaatii käyttöoikeuden). Viitattu 4.10.2005. 

Luokka:Vuonna 1923 syntyneet
Luokka:Vuonna 1985 kuolleet
Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzrumpalit