Cedar Walton

Cedar Anthony Walton Junior (s. 17. tammikuuta 1934 – 19. elokuuta 2013) oli yhdysvaltalainen hard bop -tyylin jazzpianisti. Hän tuli tunnetuksi rumpali Art Blakeyn yhtyeessä ennen kuin loi uran omien yhtyeidensä johtajana ja jazzsäveltäjänä.

Walton varttui Texasin Dallasissa ja sai aluksi pianonopetusta äidiltään, joka oli konserttipianisti. Pojan esikuviksi nousivat Nat King Cole, Bud Powell, Thelonious Monk ja Art Tatum.Deardra Shuler, "Cedar Walton and Barry Harris to play Jazz at Lincoln Center", New York Amsterdam News, 20.6.2013.  Walton alkoi opiskella säveltämistä Denverin yliopistossa Coloradossa, mutta ohjattiin sitten opiskelemaan musiikkikasvatusta, mikä antoi hänelle monipuolista kosketusta eri instrumentteihin ja niille sovittamiseen.

Walton tapasi Denverissä vierailevia jazzmuusikoita, kuten John Coltranen, Charlie Parkerin ja Richie Powellin ja alkoi haaveilla muusikon urasta New Yorkissa. Vuonna 1955 hän päätti jättää koulun ja ajoi ystävänsä kanssa itärannikolle. Walton joutui kuitenkin pian kahdeksi vuodeksi asepalvelukseen Saksaan, jossa soitti muiden muassa Leo Wrightin, Don Ellisin ja Eddie Harrisin kanssa. Saksasta Walton palasi New Yorkiin ja alkoi soittaa Kenny Dorhamin, pasunisti J. J. Johnsonin ja Gigi Grycen kanssa. Vuodesta 1958 vuoteen 1961 Walton soitti Benny Golsonin ja Art Farmerin  Jazztet-yhtyeessä, kunnes ryhtyi Art Blakey's Jazz Messengers -kokoonpanon pianistiksi ja sovittajaksi. Samana päivänä yhtyeeseen liittyi Freddie Hubbard, ja mukana oli myös Wayne Shorter. Tässä kuviossa Walton alkoi saada nimeä myös sovittajana, esimerkkinä kappaleet ”Ugetsu” ja ”Mosaic”. Vuonna 1964 Walton jätti Blakeyn ja toimi vuosikymmenen lopulla Prestige Records -levy-yhtiön studiomuusikkona ja levytti muun muassa Lee Morganin kanssa. 1970-luvulla Walton muun muassa johti funk-yhtyettään nimeltä Mobius.

Waltonin tunnetuimpiin sävellyksiin kuuluvat ”Firm Roots”, ”Cedar’s Blues” ja  ”Bolivia”. Vuonna 2010 hänet nimitettiin NEA Jazz Masters -jäseneksi.

Levytyksiä yhtyeenjohtajana
1967: Cedar! (Prestige)
1968: Spectrum (Prestige)
1969: The Electric Boogaloo Song (Prestige)
1969: Soul Cycle (Prestige)
1972: Breakthrough! with Hank Mobley (Cobblestone)
1973: A Night at Boomer's (Muse)
1974: Firm Roots (Muse)
1975: Mobius (RCA)
1976: The Pentagon (East Wind)
1977: First Set (SteepleChase)
1977: Second Set (SteepleChase)
1977: Third Set (SteepleChase)
1978: Animation (Columbia)
1980: Soundscapes (CBS)
1980: The Maestro (Muse)
1981: Piano Solos (Clean Cuts)
1982: Among Friends (Theresa Records)
1985: The Trio, Vols. 1–3 (Red)
1985: Cedar's Blues (Red)
1985: Bluesville Time (Criss Cross)
1986: Up Front (Timeless)
1986: Cedar Walton Plays (Delos)
1987: This Is For You, John  (Timeless)
1992: Live at Maybeck (Concord Jazz)
1992: Manhattan Afternoon (Criss Cross)
1996: Composer (Astor Place)
1999: Roots (Astor Place)
2001: The Promise Land (Highnote Records)
2002: Latin Tinge (Highnote)
2005: Naima (Savoy Jazz)
2005: Midnight Waltz (Venus Records)
2005: Underground Memoirs (Highnote)
2006: One Flight Down  (Highnote)
2008: Seasoned Wood (Highnote)
2009: Voices Deep Within (Highnote)
2010: Cedar Chest (Highnote)
2011: The Bouncer (Highnote)

Lähteet

Aiheesta muualla
 Cedar Waltonin muistokirjoitus Helsingin Sanomissa

Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzpianistit
Luokka:Vuonna 1934 syntyneet
Luokka:Yhdysvaltalaiset jazzmusiikin säveltäjät
Luokka:Yhdysvaltalaiset orkesterinjohtajat
Luokka:Vuonna 2013 kuolleet