Bertel Hintze

Bertel Olof Hintze (14. toukokuuta 1901 Helsinki – 3. heinäkuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen taidehistorioitsija, joka toimi Helsingin Taidehallin intendenttinä vuosina 1928–1968.


Hintze väitteli vuonna 1926 Helsingin yliopistossa filosofian tohtoriksi tutkielmalla, joka käsitteli R. W. Ekmania. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1965. Hintze tutki varsinkin 1800-luvun suomalaista maalaustaidetta.Facta 2001, osa 6, p. 73. WSOY 1981. Hän oli myös yksi Nykytaide ry:n perustajista vuonna 1939, ja hän toimi yhdistyksen ensimmäisenä puheenjohtajana vuoteen 1954 saakka.

Hintzen merkittävimpiin teoksiin kuuluu kolmiosainen elämäkerta Albert Edelfeltistä (1942–1944). Hintze haastatteli teosta varten Edelfeltin ystäviä ja aikalaisia, kuten Ville Vallgrenia. Elämäkerrassa käsitellään Edelfeltin uraa, avioliittoa ja taloudellista tilannetta.

 Julkaisuja 
Robert Wilhelm Ekman, 1926
Modern konst 1–2, 1928, 1930
Albert Edelfelt 1–3, 1942–1944, suom. 1953.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 
 Kruskopf, Erik & Paloposki Hanna-Leena (toim.): Taiteen maailmanmies: Bertel Hintze 1901–1969. Helsinki: Valtion taidemuseo, 1998. .


 Aiheesta muualla 

 Bertel Hintze : Vanhan taiteen maailma uudelleen päivänvaloon. Piirteitä venäläisestä ikonimaalauksesta, Helsingin Sanomat Viikkoliite, 16.04.1933, nro 16, s. 3, Kansalliskirjaston digitaaliset aineistot

Luokka:Suomalaiset taidehistorioitsijat
Luokka:Suomalaiset professorin arvonimen saaneet
Luokka:Vuonna 1901 syntyneet
Luokka:Vuonna 1969 kuolleet