Ripsi-iiva

Ripsi-iivaKurtto, A., Lampinen, R., Piirainen, M. & Uotila, P. 2019: Checklist of the vascular plants of Finland. Suomen putkilokasvien luettelo. — Norrlinia 34: 1–206. (s. 110.) eli iiva (Iva annua) on ruoho­vartinen kasvi, joka kasvaa Pohjois-Amerikassa laajalti luonnon­varaisena ja kuuluu asterikasvien heimoon. Mantereen itä­osissa sen muunnosta Iva annua var. macrocarpa on aikoinaan myös yleisesti viljelty.

Arkeologisten todisteiden mukaan iiva on kurpitsan, auringon­kukan ja savikan ohella Pohjois-Amerikan itä­osien vanhimpia viljelys­kasveja. Sitä alettiin viljellä syötävien siementensä vuoksi jo ennen vuotta 1500 eaa.

Iivan siemenet ovat hyvin ravitsevia, sillä niissä on 32 prosenttia proteiinia, huomattavasti enemmän kuin esimerkiksi vehnässä tai maississa, ja myös noin 45 prosenttia öljyä.

Viljelys­kasvina iivalla oli kuitenkin myös useita huonoja puolia. Se aiheuttaa herkästi siitepölyallergiaa, ja se voi käsiteltäessä ärsyttää ihoa. Kasvilla on myös voimakas, monien mielestä vasten­mielinen haju. Jared Diamondin mukaan nämä syyt vaikuttivatkin ratkaisevasti siihen, että iivaa lakattiin viljelemästä pian sen jälkeen, kun eräät Meksikosta peräisin olevat viljelys­kasvit, erityisesti maissi ja pavut, olivat tulleet alueella tunnetuiksi ja maissista oli viimeistään 900-luvulla kehittynyt alueen lyhyisiin kesiin sopeutuneita lajikkeita. Kun ensimmäiset eurooppalaiset 1500-luvulla saapuivat Pohjois-Amerikan itä­osiin, oli iivan viljelystä jo kokonaan luovuttu.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Ripsi-iiva – Iva annua


Luokka:Asterikasvit
Luokka:Viljeltävät ravintokasvit
Luokka:Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen kulttuuri