Anchise Brizzi

Anchise Brizzi (5. lokakuuta 1887 Poppi – 29. helmikuuta 1964 Rooma) oli italialainen elokuvaaja.

 Elokuvaura 
Brizzi aloitti uransa 1920-luvun puolivälissä kahden Maciste-elokuvan kuvaajana. Hänen ensimmäinen merkittävä työnsä oli Alessandro Blasettin suurelokuva 1860 (1933). Myöhemmin Brizzi työskenteli muun muassa Mario Camerinin elokuvissa Il signor Max (”Herra Max”, 1937) ja I grandi magazzini (”Tavaratalo”, 1939), Mario Soldatin ohjausdebyytissä Dora Nelson (1939) sekä useissa Carmine Gallonen musiikkielokuvissa.Moliterno, s. 53–54.

Toisen maailmansodan jälkeen Brizzi teki uransa ehkä merkittävimmän kuvaustyön, rakeista uutisfilmiä muistuttavan Vittorio De Sican neorealistisen klassikon Sciuscià – viattomat (1945). Hän työskenteli Orson Wellesin Othellossa (1952), kuvasi Isä Camillo -filmejä sekä koomikko Totòn suositun elokuvan Totò, Peppino e le fanatiche (”Totò, Peppino ja fanaatikot, 1958). Brizzin viimeinen työ oli peplum-elokuva Ursus e la ragazza tartara (”Ursus ja tataarityttö”, 1962).Moliterno, s. 54.

 Elokuvia 
 Treno popolare, 1933
 Valkoinen eskadroona, 1936
 Il signor Max, 1937
 Scipio Africanus, Afrikan valloittaja, 1937
 Sciuscià – viattomat, 1946

 Lähteet 


 Viitteet 

 Aiheesta muualla 



Luokka:Italialaiset elokuvaajat
Luokka:Vuonna 1887 syntyneet
Luokka:Vuonna 1964 kuolleet