Pietarinsuomalaiset

Pietarinsuomalaiset ovat Pietarin kaupunkiin muuttaneita ja siellä asuvia suomalaisia. Suomalaisia oli mukana jo kaupungin perustamisvaiheessa 1700-luvun alussa. 1900-luvun alussa Pietarissa oli kaupungeista jo maailman toiseksi eniten suomalaisia. Vain Helsinki oli tässä suhteessa suurempi. Pietarinsuomalaiset ovat osa venäjänsuomalaisia, sillä suomalaisia asuu myös muissa osissa Venäjää.

 Historia 
Ensimmäiset pietarinsuomalaiset
pienoiskuva|Pietarin suomalaisen seurakunnan Pyhän Marian kirkko.
Ennen Pietarin perustamista alueella sijaitsi suomalainen Nevanlinnan kauppapaikka, joka sai kaupunkioikeudet vuonna 1642. Nevanlinnassa asui Inkerin alueen suomalaisia eli inkeriläisiä ja ortodoksisia inkerikkoja, jotka ovat puolestaan suomalaisten läheinen sukukansa.

Kun myöhemmin Pietarin kaupunki perustettiin, sen luterilaiset perustivat ruotsalais-suomalais-virolaisen seurakunnan, jossa oli 1730-luvulla 1 500 jäsentä. Amiraliteetin ja Kesäpalatsin välissä sijaitsivat niin sanotut Suomen saaret, josta keisarinna Anna oli lahjoittanut vuonna 1734 laajan tontin tälle luterilaiselle seurakunnalle. Sinne rakennettu kirkko sai hallitsijan mukaan nimen Pyhän Annan kirkko.

Autonomian ajan suomalaiset
1700-luvulla Pietarin suomalaisväestö muodostui enimmäkseen Venäjän alamaisista, joko inkeriläisistä tai Vanhan Suomen asukkaista, jotka olivat tulleet työn perässä Pietariin. Vuonna 1803 suomalaiset rakensivat vanhan rukoushuoneen tilalle Pyhän Marian kirkon, ja Pyhän Annan kirkko jäi ruotsalaiselle seurakunnalle. Kun koko Suomi liitettiin 1800-luvun alussa Venäjän keisarikuntaan, itäisestä Suomesta muutti paljon väkeä pääkaupunkiin Pietariin. Saimaan kanavan avaaminen vuonna 1856 ja rautatien valmistuminen Helsingistä Viipurin kautta Pietariin vuonna 1870 helpottivat liikkumista ja muuttamista Venäjälle. Radan pääteasemaksi valmistui vuonna 1870 niin sanottu Suomen asema, jonka arkkitehtina toimi P. S. Kupinski. Asema muistuttaa nimensäkin kautta Suomen läheisyydestä.

Vuonna 1897 suomalaisessa seurakunnassa oli 24 000 jäsentä ja ruotsalaisen seurakunnan 6 400 jäsenestä oli suomalaisia huomattava enemmistö. Kaikki suomalaiset eivät liittyneet niiden jäseniksi, vaan pystyivät kotiseurakuntansa yhteydessä Pietarissa asumisesta huolimatta. Seurakuntien vastuulla oli ylläpitää suomenkielisiä kouluja, joita oli toistakymmentä. Uno Cygnaeus oli jonkin aikaa Pietarissa kirkkokoulun johtajana.

Käsityöläiset olivat suomalaismiesten suurin ammattiryhmä, mutta he eivät yleensä jääneet pysyvästi Pietariin. Käsityöläisiä asui esimerkiksi Lesnoissa. Vuonna 1840 Pietarissa oli selvästi enemmän suomalaisia käsityöläisiä kuin koko Suomessa. Teollisuustyöläisten ja rautatieläisten osuus kasvoi 1800-luvun loppupuolella. Koko elämänsä kaupungissa eläneiden suomalaisten joukossa oli nuohoojia, kultaseppiä, taiteilijoita, upseereita, aatelisia ja rautatieläisiä. Naiset päätyivät yleensä palvelijattariksi, keittäjättäriksi, sisäköiksi tai piioiksi. Palvelustytöt ovat ainoa suomalainen ammattiryhmä, joka on professori Max Engmanin mukaan löytänyt tiensä Venäjän klassiseen kaunokirjallisuuteen.

Suomalaisten asutus oli myös keskittynyttä, ja jo 1700-luvulla Pietariin syntyi kaksi niin sanottua suomalaiskaupunginosaa eli kivenhakkaajien Ketunnenä ja rakennustyöläisten Kolomäki. Näistä Kolomäki edelleen on kartoissa ja kielenkäytössä suomenkielisellä nimellään Udelnajan metroaseman lähellä.

Neuvosto-Venäjän ja Neuvostoliiton aika
Lokakuun vallankumouksen jälkeen pääosa Venäjällä olleista suomalaisista lähti maasta. Suomen ja Venäjän välillä vallinneen sotatilan aikana rajan ylittäminen oli vaikeaa. Tarton rauhansopimus takasi periaatteessa kaikille halukkaille mahdollisuuden siirtyä Suomeen, ja vuonna 1921 suomalainen evakuointivaltuuskunta kävi Pietarissa noutamassa lähtijöitä. Venäjältä poistui vuosina 1918–1924 arviolta noin 20 000 Suomen kansalaista; tilalle tuli Suomen sisällissodan jälkeen noin 10 000 punapakolaista, mutta näistäkin yli puolet palasi pian takaisin. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan Leningradin kaupungissa eli entisessä Pietarissa asui 3 940 suomalaista ja 2 813 inkeriläistä.Mirko Harjula: Suomalaiset Venäjän sisällissodassa 1917–1922, s. 244. SKS, Helsinki 2006. Suomen kansalaisia heistä oli kuitenkin vain 1 014, mikä oli enää murto-osa vallankumousta edeltäneestä määrästä.Engman 2004, s. 569.

 Pietarinsuomalaisten väkilukukehitys
17341 60018205 772184011 300186917 205188124 374190021 358191017 10419266 75319397 92319593 15019704 37619795 71919895 46920024 05120102 737

 Tunnettuja pietarinsuomalaisia tai heistä polveutuvia 

 Ansa Ikonen, näyttelijä, suku pietarinsuomalainen, muutti 4-vuotiaana Pietarista Suomeen
 Janne Rietala, lääkäri, äiti Tiina Rinne, isoäiti Ansa Ikonen
 Mikko Rietala, näyttelijä, äiti Tiina Rinne, isoäiti Ansa Ikonen
 Annimaria Rinne, laulaja, isä Tommi Rinne, isoäiti Ansa Ikonen
 Katriina Rinne, näyttelijä, Ansa Ikosen tytär
 Marjatta Rinne, näyttelijä, Ansa Ikosen tytär
 Taneli Rinne, näyttelijä, Ansa Ikosen poika
 Tiina Rinne, näyttelijä, Ansa Ikosen tytär
 Tommi Rinne, näyttelijä, Ansa Ikosen poika

 Lähteet 

Kirjallisuutta


 Aiheesta muualla 
 Suomalaisia Pietarissa, dokumenttielokuva Yle Areenassa

*