Turkkilainen keittiö

Turkkilainen keittiö hyödyntää monipuolisesti Turkin Välimeren-rannikon viljavien maanviljelysmaiden, maan keskiosien karujen lampaan- ja karjanhoitoalueiden sekä maata kolmelta suunnalta ympäröivien merien antimia. Turkin ruokakulttuurissa on aasialainen leima, mutta sen ruokaperinne on samalla ainutlaatuinen.Gülel 2001, s. 611. Turkkilaisen keittiön kolme perusraaka-ainetta ovat ohueksi kaulittu filo-taikina (yufka), keitetyistä jyvistä valmistettu kuiva ja rouhittu vehnä eli bulgur sekä riisi.Gülel 2001, s. 616.

Turkkilaisen aterian alkupaloja ovat pikkuherkut, mezet. Niihin sisältyy monipuolisesti turkkilaisen keittiön antimia kasviksista juustoon, kalaan ja lihaan.Gülel 2001, s. 614.

Lihaa arvostetaan Turkissa erittäin paljon, lukuun ottamatta sianlihaa ja veriruokia, joiden syömisen Koraani kieltää islaminuskoisilta turkkilaisilta. Erityisen suosittua Turkissa on lampaan- ja karitsanliha, ja myös sisäelimiä syödään paljon. Leikatut lihanpalat tunnetaan nimellä kebap, ja ne voidaan valmistaa usein eri tavoin, kuten vartaassa grillaamalla vihannesten kanssa (şiş kebap).Gülel 2001, s. 622. Liharuokien lisukkeena syödään runsaasti erilaisia kasviksia, ja öljyn kanssa valmistetut pelkät kasvisruoatkin ovat suosittuja kylminä alkuruokina tai väliruokina. Talvisin Turkissa syödään paljon säilöttyjä kasviksia.Gülel 2001, s. 618. Kastikkeena Turkissa käytetään usein jogurttia, joka tehdään yleensä itse.Gülel 2001, s. 624.

Turkin suosituimpia kaloja on sardelli, jota saadaan Mustaltamereltä. Myös sampea syödään paljon, samoin kuin äyriäisiä ja simpukoita. Egeanmerestä saadaan pagellia, kalmaria, tonnikalaa ja monia muitakin kaloja. Etenkin Istanbul ja İzmir tunnetaan hyvistä kalavesistään. Turkkilaisilla on yleensä tapana valmistaa kala mahdollisimman yksinkertaisesti, jotta sen maku ei kärsisi.Gülel 2001, s. 620.

Turkkilainen litteä happamaton leipä oli tärkeä osa jo maan muinaisten paimentolaisheimojen ja 1000–1200-lukujen seldžukkien ruokavaliota. Turkin tyypillisin leipä on hiivaleipä pide, jota syödään vain ramadanin aikana auringonlaskun jälkeen.Gülel 2001, s. 612.
Turkin kansallisruoka on filo-taikinasta valmistettu leivonnainen baklava. Muita tunnettuja makeita herkkuja ovat halva, joka on seesamitahnasta, hunajasta ja pistaasipähkinöistä valmistettu makeinen, lokum, joka on sokerista tai hunajasta, pähkinöistä ja riisijauhoista valmistettu herkku, sekä şekerpare, jota valmistetaan mannasuurimoista ja manteleista.Gülel 2001, s. 626.

Maan tunnetuin juoma on anisviina raki, jota nautitaan sekä ruokajuomana että sellaisenaan. Erityisen suosittu juoma on rakin ja veden sekoitus, maitomainen aslan sütü.Gülel 2001, s. 617. Teetä juodaan myös paljon, ja sitä kasvatetaan maan kosteilla koilliskulmilla. Teetä nautitaan Turkissa kaikenlaisissa arkipäiväisissä ja tärkeämmissä tilaisuuksissa, ja turkkilainen teehuone on miesten tärkeä tapaamispaikka.Gülel 2001, s. 628. Myös kahvilla on Turkissa pitkät perinteet: turkkilaiset levittivät Arabiasta omaksumaansa kahvikulttuuria 1500-luvulla ympäri Lähi-itää uusia maita vallatessaan, ja pääkaupunkiin Konstantinopoliin syntyi runsaasti ylellisiä kahvihuoneita.

 Lähteet 

Viitteet

Aiheesta muualla

*