Rouvasväenyhdistys

Rouvasväenyhdistykset () ovat Suomessa 1800-luvulla perustettuja naisjärjestöjä. 

Ne harjoittivat aluksi hyväntekeväisyyttä vähäosaisten parissa, ja niiden jäsenistö koostui säätyläisnaisista. Yhdistykset olivat Suomen ensimmäisiä varsinaisia hyväntekeväisyysjärjestöjä, ja niitä toimi lähes jokaisessa kaupungissa.Valtion ja markkinatoimijoiden ulkopuolella olevat toimijat ja niiden roolit terveydenedistämispolitiikan kansallisten ohjelmien asiakirjoissa, (s. 20)

Yhdistykset rahoittivat toimintaansa muun muassa erilaisilla arpajaisilla ja myyjäisillä. Yhdistysten jäsenyys oli aluksi tarkoitettu vain naimisissa oleville naisille, mutta myöhemmin mukaan otettiin myös naimattomia, ja siksi yhdistyksistä saatettiin käyttää myöhemmin myös nimitystä naisväenyhdistys.Naisjärjestöt Tampereella

Nykyisin toiminnassa olevia rouvasväenyhdistyksiä on Suomessa kuusi.

 Vaikutukset 

 Sosiaali- ja terveyspalvelut 
Keskieurooppalaisen mallin mukaan perustetuilla rouvasväenyhdistyksillä oli suuri merkitys monien sosiaali- ja terveyspalveluiden synnyttäjinä. Yhdistykset perustivat Suomeen muun muassa ensimmäiset lastenkodit, olivat mukana luomassa sosiaalityön eri aloja, ja sittemmin hyvin usea rouvasväenyhdistysten aloittama palvelu siirtyi kuntien ja valtion alaisuuteen. 

Yhdistysten toiminta oli reagoivaa eli syntyneitä ongelmia korjaavaa, eivätkä ne pääsääntöisesti pyrkineet vaikuttamaan itse ongelmien syihin.Sosiaalipolitiikan historia 

Usein rouvasväenyhdistysten toiminta liittyi paikkakunnalla olevaan diakoniatoimintaan, kun samat naiset toimivat aktiivisesti sekä naisjärjestön että diakoniatyön parissa. Jo ennen kuin diakonialiike organisoitui, naisjärjestöjen tarjoama väylä mahdollisti lastenkotien perustamisen. Naisjärjestöjen verkostossa hyviksi havaitut tulokset, toimimisen mahdollisuudet ja sen myötä lastenkotien perustamisen idea levisi nopeasti ympäri Suomea.

 Avustuspiirityö 
1900-luvulla monet rouvasväenyhdistykset päättivät jakaa köyhyydestä kärsivän Suomen kaupunkeja ja kuntia avustuspiireihin, joista jokaisesta piiristä vastasi kaksi ”piirirouvaa”. He selvittivät alueen asukkaiden avuntarpeita kodeissa kiertämällä, jonka jälkeen alueen rouvasväenyhdistyksen kokouksissa päätettiin jaettavista materiaalisista avustuksista. Rahaa ei kuitenkaan jaettu, vaan hyödykkeet olivat lähinnä vaatteita ja ruokatarvikkeita.

 Työllistämispalvelut 
Monissa kaupungeissa rouvasväenyhdistykset edistivät myös tarkoituksenmukaisesti naisten ammatillisuutta ja työllistymistä. Esimerkiksi Savonlinnan Naisväenyhdistys perusti köyhille naisille tarkoitetun kutomokoulun, jonka pyrkimyksenä oli valmistaa naisille ammattitaito ja siten mahdollisuus elättää itsensä. Tampereella puolestaan kaupungin rouvasväenyhdistys teetti vähävaraisilla naisilla töitä, auttoi jälleenmyymään näiden käsitöitä, ja rahoitti naisten työllistymisen toimintaa kaupunginvaltuustolta sekä anniskeluvoitoista saaduin varoin. Naiset olivat vakuuttuneita, että työn avulla voidaan vaikuttaa kaikista parhaiten köyhyyden ongelmaan. He perustivat ensin vuonna 1892 vanhojen naisten työhuoneen, ja toiminnan laajentuessa he perustivat 1909 työnvälitystoimiston, joka sekä auttoi työn saamisessa että jakoi avustuksia tarvitseville. Tampereella rouvasväenyhdistyksen perustama toimisto toimi myös tiiviissä yhteistyössä kunnallisen kerjäämisen vähentämiseen tähtäävän köyhäinhoitotoimen kanssa.

Rouvasväenyhdistykset toimivat 1800-luvulla kanavina naisille toimia yhteiskunnassa. Esimerkiksi aviomiestensä uran vuoksi toiselle paikkakunnalle muuttavat naiset löysivät niistä kanavan toimia ja osallistua ympäröivään maailmaan, ja vaikuttaa asioihin. 1800-luvun loppuun mennessä monien yhdistysten toiminta vakinaistui ja virallistui, ja naiset perustivat uusia naisjärjestöjä.

 Yhdistykset alueittain 
pienoiskuva|Savijärven lastenkoti Sipoossa vuonna 1940

 Huoltojärjestö Viipurin Frauen-Verein 
Suomen ensimmäisen rouvasväenyhdistyksen perustivat kaupungin saksankielisen yläluokan naiset Viipuriin vuonna 1835, mutta sen varsinainen toiminta alkoi tammikuun 6. päivänä järjestetyistä naamiaisista, joita järjestettiin seuraavat sata vuotta tammikuun 6.–8. päivänä. Toiminnan alkuunpanija oli hovineuvoksetar Sophie Örn, sairaalalääkärin leski. Yhdistyksen perustajiin kuului kaksitoista naista, muun muassa  kaksi rouva Hackmannia, rouva Jaenisch, nuori kreivitär Eva Mannerheim (os. Schantz), Viipurin läänin maaherran puoliso, sekä paikallisten suurimpien kauppahuoneiden johtajien vaimot. Vuonna 1850 yhdistys osti Saunalahdesta tontin, johon perustettiin turvakoti tytöille, joista kasvatettiin kotiapulaisia antamalla heille suomenkielisen alkeisopetuksen lisäksi ompelun ja ruuanlaiton opetusta.

Huoltojärjestö Viipurin Frauen-Verein perusti muun muassa 20-paikkaisen tyttölasten orpokodin, joka oli ensimmäinen rouvasväenyhdistysten perustamista lastenkodeista.

Vuoteen 1894 mennessä yhdistyksen nimi oli suomennettu Viipurin Naisyhdistykseksi.

Vuonna  1932 Saunalahden lastenkoti luovutettiin Viipurin Diakonissalaitokselle. Toimintansa yhdistys lopetti satavuotisjuhlavuotenaan vuonna 1936.

 Porvoon Fruntimmerförening 
pienoiskuva|Porvoon rouvasväenyhdistyksen perustaja Fredrika Runeberg vuonna 1846
Joulukuussa 1846 Porvooseen perustettiin Suomen toinen rouvasväenyhdistys, Fruntimmerförening. Perustajiin kuului Fredrika Runeberg Albertina Öhman, Gustava Borelius, jotka olivat myös lyseon lehtorien rouvia. Perustamiskokouksen jälkeen yhdistykseen kirjautui 91 maksavaa jäsentä. Porvoon rouvasväenyhdistykselle tehtiin säännöt tammikuussa ja Runebergistä tuli sen ensimmäinen puheenjohtaja. hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana 15 vuotta. 

Seudun kotiteollisuutta kehitettiin esimerkiksi opettamalla seudun köyhiä naisia kutomaan huiveja ja hankkimalla heille malleja ja lankaa. Esimerkiksi sitruunakuvioitu huivi oli suosittu. Yhdistyksen tärkein tehtävä oli varattomien tyttöjen koulun ylläpito. Koulu perustettiin vuonna 1847 ja pian perustamisen jälkeen oppilaita oli jo 53. Heille opetettiin kristinuskoa, lukemista, laskemista, ompelua, kehräystä ja kudontaa. Kirjoittamista harjoiteltiin hiekkalaatikon avulla. Runeberg toimi yhdistyksen puheenjohtajana 15 vuotta ja teki kouluun oppimateriaalia esimerkiksi maantietoon. Koulu toimi lahjoitusten varassa vuoteen 1870 asti, jolloin se yhdistettiin paikalliseen kansakouluun uuden kansakouluasetuksen myötä.

 Kokkolan rouvasväenyhdistys 
Kokkolaan perustettiin rouvasväenyhdistys alkuvuonna 1847. Idea sen perustamiseen oli esitetty jo viisi vuotta aiemmin. Maaliskuussa 1847 järjestettiin hienojen käsitöiden huutokauppa ja sen jälkeen tanssittiin raatihuoneella. Huutokaupasta saaduilla 800 ruplalla ostettiin pellavia, joita annettiin köyhille naisille kehrättäväksi. Syyskuussa huutokaupattiin 3000 kyynärää kankaita. Yhdistyksen avainhenkilöitä olivat ruustinna Appelgren, kauppaneuvoksetar Donner, kämnerioikeuden puheenjohtajan rouva Häggström.

 Helsingin rouvasväenyhdistykset 
Helsingin Rouvasväenyhdistys (Fruntimmersföreningen i Helsingfors) on hieman nuorempi kuin Porvoon yhdistys. Se perustettiin vuonna 1848. Idean takana oli kirkkoherran rouva Nathalia Crohns ja hänen ystävänsä runoilija Beata Sophie Gyldenille (o.s. Wrede). Yhdistykseen kuului aluksi ylimmän sosiaalisen luokan naisia, kuten kreivittäriä ja vapaaherrattaria. Yhdistyksen ensimmäinen puheenjohtaja oli vapaaherratar E. Klinkowstöm. Yhdistyksen sihteereinä toimivat muun muassa Porvoon piispa Frans Ludvig Schauman(1848–1853) ja Zachris Topelius (1853–1866). Adelaïde Ehrnrooth toimi sihteerinä vuosina 1869–1885. Yhdistyksen tavoitteena oli köyhimpien asukkaiden auttaminen esimerkiksi naisia työllistämällä. Varoja kerättiin juhlien ja arpajaisten avulla, mutta myös lahjoituksin. Lahjoittajiin kuului esimerkiksi Venäjän keisarillinen perhe, Aurora Karamzin, kauppaneuvos Borgström, Anniskeluosakeyhtiö ja Helsingin kaupunki.

1880-luvulla Helsingissä toimi jo useita rouvasväenyhdistyksiä. Helsingin venäläistä rouvasväenyhdistystä johti kenraalikuvernööri Heidenin puoliso kreivitär Heiden eli Elisabet Zubova. Ruotsinkielisen Helsingin rouvasväen yhdistystä johti Helsingin pitäjän kirkkoherra Crohnsin puoliso, sekä vapaaherra Klinkowströmin puoliso, venäläissyntyinen Elisabet Krause. Rouvasväenyhdistys perusti lastenkodin  1860. Yhdistyksen johdossa toimi Hanna Weisell vuonna 1880. 

Adelaïde Ehrnrooth oli perustamassa sekä Suomen Naisyhdistystä vuonna 1884 että Naisasialiitto Unionia vuonna 1892.

 Oulun rouvasväenyhdistys 
Oulun rouvasväenyhdistys perustettiin vuonna 1848, ja yhdistyksellä oli muun muassa oma koulu. 1850-luvun aikana toiminta laajeni nopeasti ympäri maata.Viipurin rouvasväenyhdistys ja sen orpokotiKemi-Tornion ammattikorkeakoulu – Lastensuojelun historiasta tähän päivään 

 Turun rouvasväenyhdistykset 
Turkuun perustettiin Köyhäin ystävät huhtikuussa 1848. Sen perustivat rouvat Cajander, Thomé, Råbergh ja Trapp. Seuraavana vuonna kaikkien yhdistystensä piti lähettää sääntönsä hyväksyttäväksi. Nikolai I hylkäsi lukupiirin perustaman yhdistyksen säännöt. Koska rouvasväenyhdistykset saivat jatkaa toimintaansa, yhdistyksestä erotettiin miehet ja sen nimi muutettiin rouvasväenyhdistykseksi vuonna 1850. 

Rouvasväen raamattuseuran (Naisten pipliaseura) perusti Turussa 1850-luvulla neiti Eva Elisabet af Gadolin, Turun tuomiorovasti Gustaf Gadolinin tytär. Toiminta kasvoi epävirallisesta Gadolinin kotona järjestetystä tapahtumasta viralliseksi yhdistykseksi vuonna 1864. Yhdistykseen otettiin mukaan myös naimattomia naisia, ja yhdistyksen jäsenet tekivät vankila- ja sairaalatyötä,  auttoivat sairaita ja köyhiä sekä levittivät hengellistä kirjallisuutta. Rouvasväenyhdistyksen raamattuseura oli suuntautunut hedbergiläisyyteen. Rouvasväen raamattuseura rakennutti vuonna 1886 uusrenessanssin tyylin mukaisen Rouvasväen raamattuseuran rukoushuoneen.

 Käkisalmen Kaupungin Rouvasväen yhdistys 
Vuonna 1855 perustettu Käkisalmen yhdistys on tällä hetkellä Suomen vanhin edelleen toiminnassa oleva rouvasväenyhdistys. Opettaja Helena Melanen oli yhdistyksen ensimmäinen naispuheenjohtaja vuonna 1911.

Käkisalmen yhdistys perusti vuonna 1859 köyhien lasten koulun, joka muuttui myöhemmin kaupungin yhteiskouluksi. Vuonna 1885 yhdistys perusti käsityökoulun, jonka nimi muuttui vuonna 1936 Käkisalmen Naiskotiteollisuuskouluksi, ja joka myöhemmin liitettiin osaksi Mikkelin ammattiopistoa.

Nykyisin Käkisalmen yhdistyksen tärkeimpiin toiminnan tavoitteisiin kuuluu sekä käkisalmelaisen että karjalaisen kulttuurin vaaliminen ja säilyttäminen. Se järjestää esimerkiksi vuosittaisen Kaisanpäiväjuhlan. Käkisalmen yhdistykseen kuuluu 85 jäsentä.

 Tampereen rouvasväenyhdistys 
Tampereella rouvasväenyhdistyksen toimintaa edelsi vuonna 1859 perustettu ompeluseura, jossa rouvat ompelivat vaatteita köyhille lapsille, ja joka vuonna 1862 perusti Hallituskadulle tyttökoulun köyhille tytöille. Vuonna 1866 perustettiin ruotsinkielinen rouvasväenyhdistys, jonka ensimmäinen puheenjohtaja oli pastorin vaimo Anna Bergroth, yhdistyksen sihteerinä Otto Blåfield ja rahastonhoitajana maisteri August Hildén. Lisäksi yhdistyksen johtoon kuuluivat Anna Blåfield, Finne, M. Hildén, Idestam, Procopé, H. Rosendal ja Tallqvist. Tyttökoulu laajensi toimintaansa hurjaa vauhtia, ja se jaettiin ensin kahdeksi kouluksi, ja lopulta 1881 yhdistys perusti oman koulun köyhille pojille. Vuonna 1887 Tampereen rouvasväenyhdistyksen jäsenet perustivat lastenkodin, vuonna 1889 käsityökoulun, ja vuodesta 1886 alkaen he työllistivät kaupungin köyhiä, laittaen samalla alulle työnvälitystoimiston, joka perustettiin virallisesti vuonna 1909. Yhdistyksen toiminta loppui vuonna 1943.

 Kuopion Rouvasväenyhdistys 
Vuonna 1860 perustettu Kuopion rouvasväenyhdistyksen perustajajäseniin kuuluu muun muassa Jeanette Snellman. Nykyisin vanhimpiin rouvasväenyhdistyksiin kuuluva Kuopion Rouvasväenyhdistys on esimerkiksi perustanut käsityökoulun, joka on nykyisin osa Savonia-ammattikorkeakoulua. Kuopion rouvasväenyhdistys omistaa akatemian kiinteistöt. Yhdistykselle myönnettiin vuonna 2022 Lapsenpäivä-palkinto. Kuopion rouvasväenyhdistyksessä on noin 160 jäsentä.

 Muita rouvasväenyhdistyksiä 
Ennen 1840-luvun loppua perustettiin rouvasväenyhdistykset Kristiinankaupunkiin, Haminaan ja Poriin. Vaasaan  perustettiin yhdistys vuonna 1851 ja Pietarsaareen vuonna 1859. 1850-luvulla perustettiin yhdistykset myös Jyväskylään, Tammisaareen ja Sortavalaan. 1860-luvulla yhdistyksiä perustettiin Joensuuhun, Raaheen, Siuntioon ja Kangasalle, 1870-luvulla yhdistykset Uuteenkaupunkiin ja Vihtiin. 1880-luvulla yhdistyksen saivat Ikaalinen, Loviisa ja Käsisalmi. Hämeenlinnan, Mikkelin, Kotkan ja Tornion yhdistysten perustamisvuotta ei tiedetä. Rouvasväenyhdistysten aloittama työ siirtyi monesti 1800-luvun lopussa perustetuille ompeluseuroille.

 Lähteet 

Luokka:Suomalaiset naisjärjestöt