Pekka Katara

Väinö Pekka Katara (28. huhtikuuta 1882 Tyrvää – 15. joulukuuta 1971Satakuntasarja XX, Satakuntalainen osakunta) oli suomalainen kielitieteilijä. 

Katara kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1900, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1906 ja lisensiaatiksi vuonna 1912.Mitä Missä Milloin, Kansalaisen vuosikirja 1958, s. 67. Helsinki: Otava, 1957. Hän oli Helsingin kauppakorkeakoulun saksan kielen lehtori 1913-1937, vararehtori 1919-1937, Helsingin yliopiston saksan filologian ylimääräinen professori 1938-1953. Viimeksi mainittua virkaa hän oli hoitanut viransijaisena vuosina 1929–1937 professori Hugo Suolahden toimiessa yliopiston kanslerina. Katara julkaisi tutkimuksia erityisesti alasaksan alalta ja Suomalais-saksalaisen sanakirjan (WSOY, 1925, us. p.). Hänelle myönnettiin Goethe-mitali 1957.Otavan Iso tietosanakirja, Otava 1968, osa 4, p. 603 Lisäksi hän laati oppikirjojaFacta2001, WSOY 1981, 8. osa, palsta 86 Vuonna 1941 Katara kutsuttiin Suomalaisen tiedeakatemian jäseneksi..

Julkaisuja
 Die ursprünglich reduplizierenden Verba im Niederdeutschen, 1939
 Das französische Lehngut in mittelniederdeutschen Denkmälern von 1300 bis 1600, 1966
 Suomalais-saksalainensuursanakirja,  Ingrid Schellbach-Kopran uusimana. 1974, 2. p. 1981

Lähteet

Luokka:Suomalaiset kielitieteilijät
Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Luokka:Vuonna 1882 syntyneet
Luokka:Vuonna 1971 kuolleet
Luokka:Suomalaiset professorit