Hyväntekeväisyydestä

Hyväntekeväisyydestä () on Seneca nuoremman kirjoittama filosofinen teos, joka on nimensä mukaisesti tutkielma oikeanlaisesta tavasta antaa, vastaanottaa ja palauttaa lahjoituksia ja palveluksia, sekä tähän liittyvästä kiitollisuudesta ja kiittämättömyydestä.

 Historia 

Seneca kirjoitti teoksen joskus vuosien 56–64 välillä. Se on osa hänen dialogeiksi kutsuttuja moraalisia tutkielmiaan. Teoksen aihe, erilaisten lahjoitusten ja palvelusten (beneficia) vaihtaminen, oli oleellinen osa kreikkalais-roomalaisen yhteiskunnan toimintaa. Nykyisin tätä kutsutaan lahjataloudeksi.Griffin, Miriam: Translators Introduction. Teoksessa  Senecan voi nähdä esittävän teoksessa filosofisen oikeutuksen käytännölle, joka muuten voidaan nähdä itsekkäänä.

Seneca piti aihetta selvästikin merkittävänä, koska hän sanoi eräässä kirjeessään LuciliukselleSeneca: Kirjeet Luciliukselle 73.9. filosofian opettavan meille ennen kaikkea, kuinka aiheen suhteen tulee toimia. Samasta aiheesta kirjoittivat tutkielmia myös useat muut filosofit, kuten Theofrastos, Epikuros, Khrysippos ja Cicero. Senecan tutkielma on kuitenkin ainoa kokonaisena säilynyt aihetta käsittelevä antiikin aikainen teos. Se on myös Senecan pisin yhteen aiheeseen keskittynyt tutkielma. Seneca yhdisteli teoksessaan erilaisia ajatuksia, koska hänen oma roomalainen kulttuuripiirinsä oli erilainen kuin se kreikkalainen kulttuuri, jossa hänen edustamansa stoalaisuus kehittyi. Samalla teos on roomalaisen yhteiskunnan käytäntöjen lähde.

 Sisältö 

Hyväntekeväisyydestä käsittää seitsemän kirjaa. Senecan lähestymistapa teoksen aiheeseen oli stoalainen; hän pyrki kehottamaan ihmisiä toimimaan sen mukaan, mikä on inhimillisen luonnon mukaista. Dialogi on suunnattu lukijoiden sielun parantamiseksi. Seneca itse jakoi teoksen kahteen osaan: kirjat I-IV käsittelevät itse lahjoitusten ja palvelusten vaihtoa, kun taas kirjat V-VII muodostavat eräänlaisen täydentävän lisäosan.

Seneca käsittelee muun muassa sielun luontoa suhteessa kiitollisuuteen lahjoitusta vastaanotettaessa. Hän kannattaa anteliaisuutta ja antamista antamisen itsensä vuoksi. Senecan mukaan anteliaisuus on sopiva tapa suhtautua ympäristöön, kun otetaan huomioon yhteiskunnan realiteetit ja luonne. Hän halusi kenties myös opastaa viisaita elämään yhteisössä, jossa rikkaiden on sekä huolehdittava omaisuudestaan, mikä vaatii tiettyjä sosiaalisia suhteita, että toisaalta pidettävä myös köyhät tyytyväisinä ja koko yhteiskunta yhtenäisenä. Seneca tuo esille, että juuri lahjoitusten ja palvelusten vaihtaminen on yhteiskuntaa koossa pitävä voima.

Teoksen alkupuolella Seneca antaa aiheesta jyrkkiä ohjeita, mutta siirtyy myöhemmissä kirjoissa käsittelemään erilaisia myönteisiä ja kielteisiä esimerkkitapauksia. Seneca hyödyntää dialogissa kuvitteellista keskustelukumppania ja vastaväittäjää (adversarius), retorista keinoa, jonka kautta hän pääsee esittämään omia mielipiteitään. Hän käyttää samaa menetelmää useissa muissakin teoksissaan. Menetelmä on kehittynyt hellenistisestä diatribē-menetelmästä.

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Käännöksiä ja tekstilaitoksia 
 Seneca: De Beneficiis. Teoksessa 

 Aiheesta muualla 

 Seneca: De Beneficiis. Perseus. 
 Seneca: On Benefits. Stoics. 

Luokka:Kirjat filosofiasta
Luokka:Seneca nuoremman teokset