Reino Castrén

Reino Jalmari Castrén (4. joulukuuta 1908 Helsinki – 2. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen rautatienrakentamiseen ja liikennesuunnitteluun erikoistunut insinööri,Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1982, s. 84.Neljätuhatta veljestä, s. 97–99. joka vaikutti varsinkin Helsingin metron rakentamispäätökseen 1960-luvulla. Hän toimi niin sanotun metrotoimiston päällikkönä vuosina 1956–1968. Nuorempana heimoaktivismia innokkaasti kannattanut Castrén oli jatkosodan aikana tärkeissä asemissa Suomen miehittämän Itä-Karjalan sotilashallinnossa.

Perhe
Castrénin vanhemmat olivat Valtionrautateiden pääjohtaja Jalmar Castrén ja Elli Montell. Hänen veljensä oli professori Viljo Castrén. Castrénilla oli kahdeksan lasta, joista vanhin oli väestötieteilijä ja kehitysyhteistyöneuvos Elina Visuri.

Varhaisempi ura
Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1926, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta 1931 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1939. Hän työskenteli Valtionrautateiden ratainsinöörinä 1931–1934, Rautatiehallituksen tutkijana 1934–1937 ja uudelleen ratainsinöörinä 1937–1949. Hän oli myös Teknillisen korkeakoulun dosenttina vuosina 1941–1957. Castrénia ei kelpuutettu varusmiespalvelukseen vahvan likinäköisyyden vuoksi, mutta hän kouluttautui Kadettikoulun erillisellä kurssilla insinööriupseeriksi ja yleni myöhemmin reservin insinöörimajuriksi. Hän suoritti myös yleisesikunnan tiedustelu-upseerikurssin vuonna 1935.

Heimotyöstä ja maanpuolustuksesta kiinnostunut Castrén liittyi opiskeluaikanaan Akateemiseen Karjala-Seuraan (AKS). Hän toimi sen hallituksen jäsenenä vuosina 1930–1931 ja 1937–1939, varapuheenjohtajana 1933–1935 ja 1944 sekä heimotyön johtajana 1936–1939.Eskelinen 2004, s. 370, 375. Hänestä tuli yksi AKS:n parhaimpia Itä-Karjala-asiantuntijoita, varsinkin talousmaantieteen alalla. Hän teki muun muassa vuonna 1933 tutkimuksen Vienanmeren kanavan rakentamisesta. Hän oli myös AKS:n yhteyshenkilö muihin heimojärjestöihin sekä Neuvostoliiton vähemmistökansallisuuksien vapautusta ajaneeseen kansainväliseen Prometheus-liikkeeseen.Eskelinen 2004, s. 180. Castrén oli aktiivinen Isänmaallisessa kansanliikkeessä (IKL).Uola, Mikko: Unelma kommunistisesta Suomesta 1944–1953, s. 180–181. Minerva, Helsinki 2013. Ennen talvisotaa hän toimi Maan Turva -yhdistyksen valmisteluosaston puheenjohtajana.

Talvisodan aikana Castrén palveli ensin päämajan tiedustelu- ja sitten propagandaosastolla. Hän oli propagandaosaston ”toimisto K:n” johtaja vuosina 1939–1940. AKS:n jäsenillä miehitetty toimisto K pyrki muodostamaan Suomen avuksi Neuvostoliiton vähemmistökansallisuuksien emigranteista tai sotavangeista koottuja vapaaehtoisjoukkoja, osin jopa salaa päämajan johdolta, missä hyödynnettiin Prometheus-seuran kansainvälisiä yhteyksiä. Castrénin toimisto myötävaikutti itäkarjalaisista ja inkeriläisistä kootun Sissipataljoona 5:n perustamiseen ja puuhasi toteutumattomaksi jäänyttä ukrainalaista vapaaehtoisosastoa.Geust, Carl-Fredrik: ”Valkoiset emigrantit ja Stalinin sotilaat Suomen armeijassa”, s. 123–127, 130 teoksessa Sotahistoriallinen aikakauskirja 31. Suomen Sotahistoriallinen Seura & Sotamuseo, Helsinki 2011. Teoksen verkkoversio

Jatkosodan alettua Castrén sai tehtäväkseen laatia suunnitelman miehitettävän Itä-Karjalan sotilashallintoesikunnan organisaatiosta, ja hänestä tuli kyseisen esikunnan tiedusteluosaston päällikkö. Hän oli puuhaamassa myös heinäkuussa 1941 järjestettyä Vuokkiniemen kokousta, jossa ”Karjalan kansan” nimissä julistettiin Itä-Karjala liittyneeksi Suomeen,Lindfors, Jukka: Vuokkiniemen kokous julisti Itä-Karjalan osaksi Suomea. Ylen Elävä arkisto 23.5.2011. Viitattu 11.2.2013. ja avusti professori Jalmari Jaakkolaa tämän laatiessa valtiovallan tilauksesta teosta Suomen idänkysymys, jonka tarkoituksena oli perustella tieteellisesti Itä-Karjalan kuuluminen Suomelle.Kallatsa, Miika: Suomen Saksalle luovuttamat sotavangit jatkosodan aikana, s. 32. Lisensiaatintutkimus, Tampereen yliopisto 2009. Viitattu 11.2.2013. Keväällä 1942 Castrén sai erikoistehtäväkseen tutkia Itä-Karjalan yhdistämistä Suomeen rautatieyhteyksillä. Rautatiehallituksen toimeksiannosta tehty yli 300-sivuinen selvitys valmistui seuraavana keväänä. Siinä esiteltiin 20 vaihtoehtoista ratalinjausta ja 8 rintamarataa. Suunnitelmasta toteutettiin Uuksusta Aunukseen rakennetun ratayhteyden lyhyt jatko Mäkriälle. Jatkosodan aikana Castrén kuului myös suomalaisen Waffen-SS-pataljoonan asioita kotimaassa hoitaneeseen SS-Vapaaehtoistoimikuntaan.Parvilahti, Unto: Terekille ja takaisin, s. 122, 142–144. Otava, Helsinki 1958.

Sodan loppuvaiheessa vuonna 1944 Castrén palveli jälleen päämajan tiedusteluosastossa ja oli kotiuttamisen jälkeen avustajana Pääesikunnan ulkomaanosastossa. Marraskuussa 1944 Tilastolliseen päätoimistoon perustettiin Castrénin johtama ”kansainvälisen tilaston toimisto”, jonka todellinen tarkoitus oli tiedustella päämajan tilauksesta väestön mielialoja, vasemmiston järjestäytymistä ja Neuvostoliiton joukkojen toimintaa Suomessa. Toiminta oli yhteydessä samaan aikaan suoritettuun asekätkentään, ja asekätkijät toimittivat Castrénille mielialaraportteja ja muita tietoja. Tilastotoimiston harjoittama salainen tiedustelu paljastui asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä elokuussa 1945, jolloin toimisto jouduttiin lakkauttamaan. Punainen Valpo pidätti Castrénin vakoilusta epäiltynä syyskuun 1945 alussa. Hän oli pidätettynä, turvasäilössä sekä vangittuna yhteensä 27 kuukautta. Lopulta sotaylioikeus vapautti hänet syyttömänä huhtikuussa 1948. Castrén oli myöhempinä vuosinaan aktiivisesti mukana entisten AKS:läisten perustaman Kerho 22:n toiminnassa.

Metrosuunnitelmat
Castrén työskenteli Helsingin kaupungin liikennelaitoksen teknisenä apulaisjohtajana vuosina 1949–1956. Vuonna 1956 hänet nimitettiin esikaupunkiliikenteen suunnittelukomitean vastaperustetun toimiston suunnittelupäälliköksi. Helsingin kaupunginvaltuusto oli edellisenä syksynä kehottanut komiteaa tutkimaan maanalaisen liikenteen mahdollisuuksia ja kustannuksia.Kolbe 2002, s. 223–224, 228. Kesäkuussa 1959 Castrén esitteli valtuustolle komitean 250-sivuisen mietinnön, jossa ehdotettiin maanalaisen rakentamista Helsinkiin. Raportissa käytettiin tällaisesta liikennemuodosta tiettävästi ensimmäisen kerran Suomessa termiä metro.Tunnelijunasta suosikiksi, s. 11. Esitys ei johtanut vielä päätöksiin kaupungin taholta, mutta esikaupunkiliikenteen suunnittelukomitean nimi muutettiin metrokomiteaksi ja vuonna 1965 metrosuunnittelukomiteaksi. Castrén opittiin sittemmin tuntemaan Helsingin metron päättäväisenä kannattajana ja sitkeänä miehenä, joka toi jokaisessa kokouksessa esiin näkemyksensä metron rakentamisen välttämättömyydestä. Hän sai lempinimen Metro-Castrén.Tunnelijunasta suosikiksi, s. 12. Kolbe 2002, s. 234.

Keväällä 1963 valmistui metrokomitean toinen mietintö, joka sisälsi periaate-esityksen metrosuunnitelman toteuttamisesta. Sen mukaan vuoteen 2000 mennessä olisi tullut rakentaa 90 kilometriä rataa ja 108 asemaa. Lehdistössä metroverkkosuunnitelmaa kutsuttiin ”Castrénin hämähäkiksi”. Ensimmäinen linja ehdotettiin rakennettavaksi keskustasta Puotinharjuun.Tunnelijunasta suosikiksi, s. 16, 19, 23. Castrénin näkemyksessä metro olisi kulkenut hitaammin ja puolet lähempänä maanpintaa kuin myöhemmin toteutunut versio. Hänen suunnitelmissaan metrolinjat noudattelivat katulinjauksia ja lyhytvaunuinen metro olisi muistuttanut maanalaisia raitiovaunuja. Kun Castrén vuoden 1967 lopulla lähti puoleksi vuodeksi konsulttimatkalle Intiaan suunnittelemaan Kalkutan liikennejärjestelyjä, hänen tilapäiseksi seuraajakseen metrosuunnittelutoimiston päälliköksi tuli Unto Valtanen. Palattuaan Castrén ei saanut virkaansa takaisin ja siirtyi vuoden 1968 aikana eläkkeelle. Valtanen totesi nyt Castrénin mallin vanhentuneeksi, ja Helsingin metro päätettiin louhia syvemmälle peruskallioon.Tunnelijunasta suosikiksi, s. 22. Lopullinen päätös metron rakentamisesta tehtiin kaupunginvaltuustossa vuonna 1969.Tunnelijunasta suosikiksi, s. 98.

Castrén tuupertui vuonna 1981 Helsingissä kadulle ja kuoli. Helsingin metro aloitti liikenteen puoli vuotta myöhemmin.

Teokset
 Laatokan–Suomenlahden kanava: selvitys sen rakennussuunnitelmasta, vaikutuksesta Karjalan liikenneoloihin ja tuotantoon sekä kannattavaisuudesta. Sortavala: Laatokan laivastoyhdistys, 1932.
 Laatokan–Suomenlahden kanavasuunnitelma ja Venäjän kanavarakennus Vienanmeri–Itämeri: liikennetaloudellinen tutkimus. Helsinki: K. F. Puromiehen kirjapaino, 1933.
 Tilastollinen katsaus Valtionrautateiden kehitykseen vv. 1910–1935. Rautatiehallituksen tilastotoimiston ja Yrjö Jallin avustamana laat. Reino Castrén. Helsinki: Valtionrautatiet, 1936.
 Kuljetussopimus- ja tariffipolitiikka. Helsinki: kustantaja tuntematon, 1937
 Tilastollinen katsaus Valtionrautateiden kehitykseen vv. 1910–1935. Helsinki: Valtionrautatiet, 1937
 Valtionrautateiden tariffipolitiikka vuosina 1897–1932. Helsinki: Tekijä, 1937. – (Kansantaloudellisia tutkimuksia, ISSN 0355-7847; 7.). – Väitöskirja
 Ratapolitiikka. Helsinki: Valtionrautatiet, 1937
 Tilastollinen katsaus Valtionrautateiden kehitykseen vv. 1910–1935. Helsinki: Valtionrautatiet, 1937.
 Kyläpaakkolan–Viiksanlahden rautatie-ehdotus: yleiskartta. Helsinki: kustantaja tuntematon, 1937
 Kannaksen poikkirata Kyläpaakkola–Viiksanlahti. Helsinki: kustantaja tuntematon, 1938
 Valtionrautatiet 1912–1937, 1–2, (toimitustyö ja ositt, kirj.), Rautatiehallitus, 1937

Lähteet
 Diplomi-insinöörit ja arkkitehdit 1982. Suomen teknillinen seura ja Tekniska föreningen i Finland, Helsinki 1982. .
 Eskelinen, Heikki: Me tahdoimme suureksi Suomenmaan: Akateemisen Karjala-Seuran historia I. WSOY, Helsinki 2004. 
 Kolbe, Laura: Helsinki kasvaa suurkaupungiksi, teoksessa Helsingin historia vuodesta 1945, osa 3. Helsingin kaupunki, Helsinki 2002. 
 Kuusi, Matti – Aitola, Ville-Paavo (toim.): Neljätuhatta veljestä, sataneljä elämäntarinaa: AKS:läinen elämäkerrasto. WSOY, 1991. 
 Tolmunen, Tapio (toim.): Tunnelijunasta suosikiksi: Helsingin metro 25 vuotta''. HKL, Helsinki 2007. 

Viitteet

Luokka:Suomalaiset insinöörit
Luokka:Suomalaiset virkamiehet
Luokka:Suomalaiset upseerit
Luokka:Helsingin metro
Luokka:Vuonna 1908 syntyneet
Luokka:Vuonna 1981 kuolleet
Luokka:99.6 Lääketieteen, tekniikan ja talouselämän edustajat