Dick Taylor

Richard Clifford ”Dick” Taylor (s. 28. tammikuuta 1943 Dartford) on brittiläinen rock-kitaristi. Hän on vuonna 1964 toimintansa aloittaneen The Pretty Things -yhtyeen perustajajäsen. 

Ennen The Pretty Thingsiä Taylor oli jo ehtinyt olla The Rolling Stones -yhtyeen ensimmäinen basisti; hän liittyi yhtyeeseen 1962 mutta jätti sen jo samana vuonna. Taylorin seuraajaksi tuli Bill Wyman. Hän ei ehtinyt osallistua yhdenkään Rolling Stonesin kappaleen levytykseen.

 Ura 
Dick Taylor oli merkittävä hahmo 1960-luvun brittiläisessä rockissa toimiessaan The Pretty Things -yhtyeen soolokitaristina ja sen yhtenä pääasiallisista lauluntekijöistä. Dick Taylor oli Rolling Stones yhtyeen laulaja. Mick Jaggerin teini-aikainen ystävä, ja he kävivät samaa koulua Lontoon esikaupunkialueella Dartfordissa. 1960-luvun alussa he alkoivat soittaa kitaristi Keith Richardsin kanssa yhtyeessä nimeltä Little Boy Blue & the Blue Boys. Yhtyeestä kasvoi myöhemmin The Rolling Stones.

Taylor erosi yhtyeestä vuoden 1962 aikana. Hän perusti uuden, voimakkaasti rhythm & bluesiin nojaavan rockbändin nimeltä The Pretty Things, yhdessä laulaja Phil Mayn kanssa Taylorin särmikäs soolokitara olivat keskeisiä tekijöitä The Pretty Thingsin kiihkeän R&B-rockin menestyksessä 1960-luvun puolivälissä. Vaikka yhtye saavutti vain pari suurta hittiä Britanniassa, sitä on myöhemmin alettu arvostaa yhtenä merkittävimmistä 1960-luvun brittiläisistä bändeistäthumb|Dick Taylor esiintymässä vuonna 1999.|vasen|295x295pxValitettavasti Pretty Things jäi lähes täysin tuntemattomaksi amerikkalaisyleisölle, jolle kappaleet kuten "Rosalyn" ja “Don’t Bring Me Down” tulivat tutuksi vasta, kun David Bowie teki niistä coverin Pin Ups -albumilleen. 

Dick Taylor ja Phil May olivat yhtyeen tärkeimmät lauluntekijät. Heidän käsialaansa ovat esimerkiksi yhtyeen hitti-kappaleet “Midnight to Six Man” ja “L.S.D.”  Taylor ja May olivat merkittäviä vaikuttajia myös siinä, että yhtye siirtyi R&B:stä psykedeeliseen ilmaisuun, erityisesti albumilla S.F. Sorrow.  

S.F. Sorrowia pidetään ensimmäisenä rock-oopperana, ja sillä oli suuri vaikutus Pete Townshendille, joka julkaisi seuraavana vuonna The Whon Tommy-oopperan. S.F. Sorrow on nykyään tunnustettu rockin mestariteos. Dick Taylor jätti Pretty Thingsin pian S.F. Sorrowin jälkeen, ja sen jälkeen Pretty Things jatkoi levyttämistä progressiivisen rockin ja hard rockin saralla, tosin vähäisemmällä menestyksellä 1970-luvun puoliväliin mennessä. Hän ryhtyi tuottajaksi, tuottaen esimerkiksi Hawkwindin ensimmäisen albumin. Sen jälkeen hän vetäytyi hetkeksi pois musiikkialalta, kunnes liittyi uudestaan mukaan Pretty Things -yhtyeeseen 1970-luvun lopulla, ja hän on soittanut heidän kanssaan siitä lähtien. 

1970-luvulla useat punk-sukupolven edustajat ottivat Pretty Thingsin esikuvikseen, ja Taylor itse sanoi löytäneensä rock’n’rollin liekin uudelleen nähtyään The Clashin keikalla. Hän on kehunut saaneensa paljon innostusta punk-musiikista. Hän teki paljon yhteistyötä punk-yhtye The Mekons:in kanssa, sekä kitaristina että tuottajana. Vuonna 1990 hän vieraili kitaristina englantilaisen, psykedeliaa ja punk rockia yhdistelevän Thee Hypnotics-yhtyeen studioalbumilla Come Down Heavy

 Lähteet 

Luokka:Englantilaiset basistit
Luokka:The Rolling Stonesin jäsenet
Luokka:Vuonna 1943 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Englantilaiset kitaristit
Luokka:Musiikkituottajat