Swakopmundin suomalainen koulu

Swakopmundin suomalainen yksityiskoulu oli Swakopmundissa Lounais-Afrikassa, sittemmin Namibiassa vuosina 1950–1989 toiminut yksityiskoulu, joka toimi Suomen lähetysseuran työntekijöiden lasten kouluna. Vinetan kaupunginosassa, jossa koulu sijaitsi pisimpään, Etelä-Atlantti ja Namibin autiomaa alkuvuosina kirjaimellisesti kohtasivat toisensa.

Tällaisen koulun oppilaita on usein luonnehdittu matkalaukkulapsiksi tai “kolmannen kulttuurin lapsiksi” (engl. third culture kids), sillä he eivät täysin kuulu vanhempiensa eivätkä myöskään asuinmaansa vallitsevaan kulttuuriin vaan muodostavat ikään kuin oman kulttuurinsa.

Kahta poikkeusta lukuun ottamatta kaikki koulun 110 oppilasta ovat olleet Lähetysseuran työntekijöiden lapsia. Koulun toiminta jatkui vielä Oniipassa Ambomaalla ja osin Nkurenkurussa Kavangolla vuoteen 2000 saakka. Tämän jälkeen suomalaisten lähetystyöntekijöiden lapset kävivät kansainvälistä koulua Windhoekissa.

Tausta
Suomen Lähetysseura aloitti 1870 lähetystyön Ambomaalla Saksan Lounais-Afrikan pohjoisosissa. Se oli Suomen vanhimman lähetysjärjestön ensimmäinen työkenttä. Ensimmäiset lähetyssaarnaajat olivat naimattomia miehiä, ja siksi kysymys heidän lastensa koulutuksesta tuli ajankohtaiseksi vasta heidän avioitumisensa jälkeen. Martti Rautanen avioitui 1872 Frieda Kleinschmidtin kanssa ja Botolf Bernhard Björklund vuosi tämän jälkeen Frieda Kleinschmidtin vanhemman sisaren Kittyn kanssa.Seppänen 2012, s. 14.

Kun perheisiin oli syntynyt lapsia, heräsi kysymys siitä, missä he voisivat käydä koulua ja missä olosuhteissa ja ympäristössä heidän kasvatuksensa ja kasvamisensa tulisi tapahtua. Vanhemmat olivat yksimielisiä siitä, että lasten ei ollut hyvä kasvaa pakanallisen kulttuurin vaikutuspiirissä. Isät uhkasivat tulla “itse yhtäkkiä lapsiaan tuomaan kotimaahansa ennen kuin kunnioitettava Johtokunta sitä aavistaakaan”.Seppänen 2012, s. 16.

Lasten opetuksen järjestämiseksi oli useita mahdollisuuksia:Seppänen 2012, s. 12–13, 16.
lasten opettaminen kotikoulussa; tämä oli tosin todettu epämieluisaksi vaihtoehdoksi ympäröivän kulttuurin vuoksi
lasten lähettäminen vieraskieliseen kouluun joko asemamaassa (Lounais-Afrikka) tai jossain sen naapurimaassa (lähinnä Kapmaalla)
lasten lähettäminen tai jättäminen kotimaahan sukulaisten tai tuttavien hoiviin.

Lähetysseuran johtokunta päättikin, että lapset tulisi kouluttaa Suomessa. Niinpä ensimmäiset lähetyssaarnaajien lapset, Martti ja Frieda Rautasen lapset Reinhold, Anna ja Johanna sekä Botolf Bernhard ja Kitty Björklundin poika Kalle, samoin kuin Kaarle August Weikkolinin poika Johannes Weikkolin jätettiin Suomeen kouluun kotimaanlomien yhteydessä. Myöhemmin lasten äiti saattoi jäädä heidän kanssaan kotimaahan, kun taas isä palasi työkentälle Ambomaalle. 1900-luvulle tultaessa Lähetysseuran ohjeena oli, että lapset oli tuotava Suomeen 9-vuotiaina.Seppänen 2012, s. 14–16. Joskus tästä periaatteesta kuitenkin poikettiin. Björklundien kaksi tytärtä Frieda ja Lovisa opiskelivat jonkin aikaa Reinin lähetyksen koulussa Stellenboschissa heidän äitinsä oleskellessa Kapmaalla terveydellisistä syistä. Myös erään toisen perheen lapset kävivät saksalaista koulua Karibibin kylässä hereromaalla.

Lähetysjohtaja Matti Tarkkasen vieraillessa Lounais-Afrikassa vuonna 1925 Swakopmundia harkittiin koulutuksen paikaksi, mutta tuolloin lähetystyöntekijät pelkäsivät, että lapsista siellä tulisi enemmänkin saksalaisia tai buureja kuin suomalaisia. Myös lähetysjohtaja Uno Paunun tarkastaessa työkenttää vuonna 1937 eräs vanhemmista ilmoitti pelkäävänsä tuon kaupungin kielteistä, kiihkokansallista henkeä.Seppänen 2012, s. 17–18.

Swakopmundin koulukoti (1946–1950)
Lähetystyöntekijät päätyivät kuitenkin omatoimisesti siihen vaihtoehtoon, että lapset kävisivät koulua Swakopmundissa. Marja Väisälä kirjoitti vuonna 1958 julkaistussa tekstissään, että Ambomaan taikka Kavangon paikallisyhteisö ei ajanpitkään olisi ollut suomalaislapselle oikein sovelias henkinen kasvuympäristö, kun taas Swakopmund “on Ambomaalta katsoen kuin kappale Eurooppaa Afrikan mantereella”.

Vuonna 1945 lähetyssaarnaaja Juho Syrjän vaimo Anna vei lapsensa Swakopmundiin saksalaiseen koulun ja jäi itse kaupunkiin huolehtimaan lapsistaan. He olivat vuokranneet osan leskirouva Cordesin taloista, joita eräät suomalaisista remontoivat loppuvuodesta. Samaan aikaan erään toisen perheen lapset kävivät koulua Tsumebissa aivan Ambomaan eteläpuolella. Myöhemmin tämän ja muidenkin perheiden lapsia siirtyi Swakopmundiin, ja koulukotitoiminta vakiintui siellä. Koulukodin hoitajina vuorottelivat lasten äidit. Koulukieleksi oli lapsilla vaihtunut sodan lopputuloksen mukaisesti englanti. Tässä vaiheessa, joulukuussa 1946 Lähetysseuran johtokunta päätti pysyvän koulukodin perustamisesta. Samoihin aikoihin koulukoti muutti leskiruova Kaiserin omistamaan taloon, josta käytettiin nimitystä ”Sveitsiläistalo”, joka muuttui kaupungissa muotoon Finnische Mission (’Suomalainen lähetys’). Koulu toimi samassa korttelissa, talossa jossa näkyy kaksi ovea rinnakkain.Facebook, Swakopmundin koulukodin ystävät.  Sittemmin ”Sveitsiläistalo” purettiin, ja sen tilalle rakennettiin hieno hotelli, Hotel Schweizerhaus. Samassa yhteydessä toimii myös Café Anton.Seppänen 2012, s. 21–23.Väisälä, Marja: ”Me rakensimme talon”. Teoksessa: Olanterä, Tuula 1974, s. 5–10.

Vuoden 1947 alusta Lähetysseuran johtajaksi tuli Tuure Vapaavuori, joka oli edellisenä vuotena palannut Angolasta Suomeen Lounais-Afrikan kautta. Hän alkoi puuhata Swakopmundiin äidinkielistä opetusta suomalaislapsille. Tarvittiin sekä opettaja että taloudenhoitaja. Opettajaksi tarjoutui maisteri Marja Väisälä, tähtieteilijä Yrjö Väisälän tytär, josta isä oli kaavaillut itselleen assistenttia Väisälä-yhtiöön. Oppilaitten vanhemmat pelkäsivät, että ”tähtitieteen maisteri” olisi liian korkeasti koulutettu opettamaan pieniä koululaisia.Seppänen 2012, s. 25–23.

Swakopmundin suomalainen koulu (1950–1989)
Perustaminen
Marja Väisälän saapuessa Lounais-Afrikkaan vuoden 1950 alkupuolella erimielisyydet siitä, missä koulun tulisi sijaita, heräsivät henkiin. Osa lähetystyöntekijöistä halusi koulun Ambomaalle. Motiivina oli lasten pitäminen lähellä vanhempia. Tämä olisi tosin merkinnyt 650 kilometrin koulumatkaa Kavangolla työtään tehneitten vanhempien lapsille. Myös Tsumebia ehdotettiin, sekä tarkemmin määrittelemätöntä paikka maan itäosassa, siinä toivossa, että silloin myös Tanganjikassa olleet Lähetysseuran työntekijöiden lapset olisivat voineet käydä samaa koulua. Swakopmundin valintaan vaikuttivat ennen kaikkea taloudelliset ja terveydelliset seikat. Rannikon terveellinen ja raikas ilmasto katsottiin paremmaksi lapsille kuin sisämaa. Lämpötila ylittää harvoin 20 °C:n eikä se juuri laske alle 10 °C:n. Rannikolla ei myöskään esiintynyt malariaa, amebapunatautia tai aivokalvontulehdusepidemioita, jotka Ambomaalla tappoivat paljon lapsia.Seppänen 2012, s. 27–30.

Väisälä kirjoitti 27. heinäkuuta 1950 ensimmäisen nimen oppilasmatrikkeliin Ambomaalla. Koulu aloitti siellä niin sanottuna. ”pensaskouluna” (’bush school’), johon ei tarvittu viranomaisten lupaa. Koulu muutti syyskuun puolivälissä samana vuonna Swakopmundiin, missä sen toiminta jatkui rouva Kaiserin omistaman talon alakerrassa.

Väisälä kirjoittaa alkuvaiheista seuraavasti:

Muutto Vinetaan
Oppilaiden määrän kasvaessa koulun tilat kävivät ahtaiksi. Maaliskuussa 1952 Väisälä kuuli sattumalta, että kaupunkiin rakennetaan uusi Vineta-niminen kaupunginosa keskustasta pohjoiseen, ja jo toukokuussa hän valitsi sieltä tontit 69 ja 70 suomalaista koulua varten ja kuun viimeisenä päivänä allekirjoitettiin kauppakirjat näistä tonteista. Kaupunginosaan kaavoitettiin kolme etelästä pohjoiseen kulkevaa taloriviä ja suomalaisen koulun tontit sijaitsivat kauimpana rannasta autiomaan reunalla. Suomalainen koulu muutettiin The Finnish School (Pty) Ltd -osakeyhtiöksi, jonka 2 500 punnan pääoma jaettiin viiden nimellisen osakkaan kesken. Yhtiö rekisteröitiin vuoden 1953 puolivälissä. Itse rakennustyöt käynnistyivät koulun lukukauden loputtua marraskuussa 1952. Koulu- ja koulukotirakennus saatiin vuoden 1953 syyskuussa siihen kuntoon, että koulu pystyi muuttamaan uusiin tiloihin tuon kuun lopussa. Rakennustöitä johti pastori Taisto Saarinen ja siihen osallistui eri vaiheissa kahdeksan suomalaista miestä, 15 ambolaista miestä, joiden joukossa oli mm. pappisseminaarilaisia, ja muutamia koulun vanhimmista oppilaista. Suomalaisten työmiesten joukossa ei ollut yhtään rakentamisen ammattilaista. Tontille nousi myös ulkorakennus, jossa oli muun muassa sauna. Vuonna 1958 rakennettiin vielä yksi rakennus, johon tuli autotalli ja vierashuone. Koko koulu- ja koulukotikompleksi oli alun perin mitoitettu 10–12 oppilasta varten.Seppänen 1984, s. 30–32.Seppänen 2012, s. 33–37.

Koulu- ja koulukotirakennuksen piirustukset olivat Marja Väisälän käsialaa. Hän kommentoi lopputulosta näin: ”Vähän kotitekoisen näköinen talosta sitten tulikin, mutta se on viihtyisä ja tarkoituksenmukainen. Täällä oman katon alla ovat koulun työmuodotkin vasta oikein päässeet vakiintumaan.”

Väisälä oli yksi tämän koulun pitkäaikaisimmista opettajista. Hän jatkoi koulun opettajana vuoteen 1963 saakka, jolloin hän siirtyi Ambomaalle Oshigambon lukioon matematiikan ja luonnontieteitten opettajaksi maisteri Toivo Tirrosen tilalle. Siellä hän opetti vuoteen 1972 saakka, sillä Tirronen keskittyi myöhemmin ambokielen tutkimukseen ja Oshindonga-englanti–sanakirjan laadintaan. (Sanakirja ilmestyi postuumina v. 1986.) Vuonna 1972 Väisälän oli palattava kotimaahan hoitamaan heikkokuntoista äitiään.Seppänen 2012, s. 54. Koulukodin hoitajana toimi pisimpään Kirsti Asunta, 1967–1986, pois lukien kotimaanlomat.

Koulun toiminta 1950-luvulla

Väisälä kertoo, että Lounais-Afrikan kouluhallitus oli hyväksynyt suomalaisen koulun yksityiskouluksi ja että se toimi kouluhallituksen alaisuudessa. Suomalaisia oppisuunnitelmia saatiin noudattaa, sikäli kuin se Afrikassa oli mahdollista.

Koulun elämän Väisälä sanoi muistuttaneen suuren perheen elämää, kun oppilaista oli 5–10. Koulukodin hoitaja sai toimittaa äidin virkaa, kun taas koulun opettajan kontolle jäivät perheenpään velvollisuudet. Talouteen kuului myös ambolainen kotiapulainen, joka oli aina miespuolinen henkilö, sillä ambonaiset eivät saaneet tulla töihin oman alueensa, so. bantustanin ulkopuolelle.

Kaikki oppilaat istuivat samassa luokassa, riippumatta siitä, millä luokalla he periaatteessa olivat. Vanhimmat oppilaat joutuivat usein etsimään tietoa omatoimisesti, kun opettajan piti omistaa enin osa omasta ajastaan alakoululaisille.

Lapsilla oli erilaisia tehtäviä ja velvollisuuksia. Pienimmät esim. kattoivat ruokapöydän, vanhempia lapsia taas voitin lähettää asioille kauppaan tai postiin.

Swakopmundin kaupungissa asuneiden muiden lasten kanssa suomalaislapset joutuivat vain vähän tekemisiin. Tähän vaikutti se, että Vinetassa ei asunut lapsiperheitä, joten lähimmät valkoiset lapset olivat parin kilometrin päässä keskikaupungilla. Mustia lapsia kaupungissa ei liene ollut, koska mustia naisia sinne ei päästetty.

Lomille kotiin päästiin kaksi kertaa vuodessa. Swakopmundista Otjiwarongoon matkustettiin junalla, ja sieltä eteenpäin lähetyksen kuorma-auton lavalla. 1950-luvulla päällystämätön maantie Ambomaalle kulki Etoshan kansallispuiston läpi, jolloin matkalaiset saattoivat nähdä satapäisiäkin seeprojen ja antilooppien laumoja. Jos keli oli huono, saatettiin joutua yöpymäänkin tämän kuorma-automatkan aikana.

Kun oppilailla oli lomaa, ei koulukoti ollut aina tyhjillään, sillä se toimi kuumana vuodenaikana, so. joululoman aikaan, lähetystyöntekijöiden lomakotina.

1960-luvun kehitys
Vuoteen 1965 tultaessa oppilaiden kotilomien määrä oli kasvanut kolmeen, kun kotiin päästiin pariksi-kolmeksi viikoksi myös pääsiäisenä. Tiet Otjiwarongoon olivat edelleen päällystämättömiä ja sadekelillä liukkaita, ja autotkin temppuilivat. Väinö Simojoki kertoo vuodelta 1965, että matka Ambomaalta Swakopmundia kohti alkoi 21.4. pääsiäisen jälkeisenä lauantaina, ja tarkoitus oli ajaa Engelasta Oniipan kautta Otjiwarongoon samana päivänä ja jatkaa siitä sitten junalla.

Oniipasta lähtien kyydissä olivat Simojoki, lähetyskentän esimies Arvo Eirola, piispa Leonard Auala vaimoineen ja yhdeksän koululaista. Matkalla kuitenkin International-merkkisen auton moottori alkoi yskähdellä, ja sille tuli kummallinen “hengenahdistus”:

Otjiwarongossa matkalaiset majoittuivat hotelliin, ja 13:een kasvanut lapsijoukko (mukana myös Kavangolta tulleet), jatkoivat seuraavan illan junalla eteenpäin. Simojoki jatkoi junassa valvoen lasten matkustamista”:

1960-luvulla rakennettiin Tsumebista Ondangwaan päällystetty maantie, joka kulki Etoshan ohi niin, että eräässä vaiheessa siitä nähtiin vilaus. Hyvällä onnella oli edelleen mahdollista nähdä muutamia villieläimiä.

Koulun laajentuminen
1950- ja 1960-luvuilla Lähetysseuran työntekijöiden – ja samalla myös kouluikäisten lasten – määrä Lounais-Afrikassa kasvoi kaiken aikaa. Tämän vuoksi kiinteistöjä ostettiin lisää nopeahkoon tahtiin. Vuonna 1959 hankittiin talo toisesta rivistä. Talosta käytettiin virallisissa yhteyksissä nimitystä B-talo (koulu- ja koulukotirakennus nimettiin nyt A-taloksi.) 1960-luvulla hankittiin vielä rantarivistä yksi talo, ns. C-talo. Nyt vanha A-talo jäi koulukodiksi, kun B-talossa opetettiin keskikoululuokkia ja C-talossa kansakoululuokkia. B- ja C-talot toimivat myös opettajien ja heidän perheittensä koteina. Vuonna 1968 ostettiin vielä toisesta rivistä aivan koulukotia vastapäätä ns. ”paitamiehen talo”. Siitä tuli nyt koulurakennus, ja B- ja C-talo jäivät täysin opettajien asunnoiksi. Tämän jälkeen Vinetan kiinteistöjen hinnat alkoivat nousta. Ajoittain jouduttiin vielä vuokraamaan asuntoja muualta joitakin opettajia varten. Enimmillään koulussa oli 28 lasta. Heistä opettajien lapsia oli enimmillään viisi ja lisäksi kaksi alle kouluikäistä lasta.Seppänen 1984, s. 33–34.Seppänen 2012, s. 38–40, 58.

Viimeiset vuodet
1980-luvulla Etelä-Afrikka kiristi viisumipolitiikkaansa sillä seurauksella, että Lähetysseuran työntekijöiden määrä Namibiassa laski kaiken aikaa. Näin myös lasten määrä oli laskussa. Niinpä lukuvuotena 1986–1987 koulussa oli enää vain kaksi oppilasta ja nämäkin kävivät tuona vuotena koulua Oniipassa Ambomaalla. Vuoden 1987 loppupuolella koulua kävivät Swakopmundissa kahden perheen viisi lasta. Toiminta jatkui enää vuoteen 1989 saakka.Seppänen 2012, s. 41–42.

Kiinteistöjen kohtalo
Vuonna 2012 Suomen lähetysseuran omistuksessa olivat edelleen A-talo (koulukoti) ja C-talo (rantarivin talo). Niitä käytettiin Lähetysseuran entisten ja nykyisten työntekijöiden virkistys- ja lomakäyttöön, mikä oli yksi alkuperäisistä syistä hankkia kiinteistöjä Swakopmundista. Itse asiassa kuka tahansa halukas saattoi majoittua niihin maksua vastaan. Myös Namibian evankelisluterilaisen kirkon työtekijät käyttivät näitä kiinteistöjä paljon. Lähetysseura kuitenkin ilmoitti, että loppuvuodesta 2012 nämäkin kiinteistöt myydään. Hintojen arvioitiin olevan 240 000 € rantatalon osalta ja 210 000 € koulukodin osalta. Talojen arveltiin joutuvan purettaviksi, sillä arvokkaita olivat nimenomaan talojen tontit, etenkin rantatalon, sillä rantariviin ei enää kaavoiteta uusia tontteja. Namibian evankelisluterilainen kirkko samoin kuin kaikki Lähetysseuran työntekijät alueella vastustivat myyntiä. Kirkko oli erään piispansa kautta todennut, että nämä kiinteistöt ovat ”välttämättömiä” kirkolle. Facebookiinkin perustettiin kaikille avoin ryhmä ”Pelastetaan Swakopmundin koulukoti ja rantatalo”.

Kiinteistöt kuitenkin myytiin, mutta vanhan koulukotirakennuksen uudeksi omistajaksi tuli ambolainen Taimi Shejavali, joka aikoo pitää tämän rakennuksen edelleen majoituskäytössä. Kiinteistöjen myynnin myötä myös Facebookissa olevan ryhmän nimi muuttui muotoon “Swakopmundin koulukodin ystävät”.

Koulun johtajat ja koulukodin hoitajat
Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat ja koulukodin hoitajat Seppäsen (1994) mukaan:Seppänen 1994, s.119.

Swakopmundin suomalaisen koulukodin hoitajat Nimi Vuodet Ilmi Laitinen  1948–51 Paula Rajalinna  1952–55 Suoma Korhonen  1955–60 Irma Kokko  1959–66 Kirsti Asunta  1966–86 Irma Kokko  1988–89

Swakopmundin suomalaisen koulun johtajat Johtaja Vuodet Marja Väisälä  1950–63 Juhani Olanterä  1964–69, 1970–76 Kalle Seppänen  1976–79 Annikki Taskila  1980–86 Anja Anttonen  1987–89

Koulun entisiä oppilaita
Tunnettuja entisiä oppilaita
Muutamista Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaista on tullut tunnettuja suomalaisen kulttuurielämän hahmoja. Heitä ovat:Seppänen 1984, s. 158–161.
Jaakko Löytty, gospelmuusikko, lähetystyöntekijä (1963–68)
Wäinö Weriviiri, runoilija, kirjailija (1964–66, 1970–72)
Pekka Simojoki, gospelmuusikko (1965–69, 1970–73)
Sakari Löytty, musiikin tohtori, muusikko, lähetystyöntekijä (1966–68)
Hanna-Riitta Toivanen-Kola, taidehistorioitsija, esseisti (1966–72)
Hans von Schantz, valokuvaaja (1967–68, 1970–73)
Mari Teinilä, journalisti ja kirjailija, Kotimaa-lehden päätoimittaja (1970–1972)
Marjo Tiirikka, toimittaja ja tietokirjailija (1973–75)Seppänen 1984, s. 124.

110 entisestä oppilaasta ainakin 15 (13,6 %) on myöhemmin itse toiminut eri maissa Lähetysseuran lähettäminä lähetystyöntekijöinä. Mm. kaksi tämän koulun entistä oppilasta oli käynnistämässä Lähetysseuran työtä Kolumbiassa. Yksi on ollut SLEYn työntekijänä Euroopassa. Ainakin kuusi entistä oppilasta on väitellyt tohtoriksi.

Tohtoriksi väitelleet entiset oppilaat
Tohtoriksi väitelleet ja heidän väitöskirjansa Fennica-tietokannan mukaan:Seppänen 2012, s. 158–161.

Tohtoriksi väitelleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat Vuosi Väittelijä Synt. Tieteenala Väitöksen otsikko Yliopisto/korkeakoulu 1992  Martti Eirola  1955  yleinen historia  The Ovambogefahr: The Ovamboland Reservation in the Making: Political Responses of the Kingdom of Ondonga to the German Colonial Power 1884–1910.  Oulun yliopisto 1994  Mauri Marttunen  1954  nuorisopsykiatria  Adolescent Suicide in Finland.  Helsingin yliopisto 1998  Kati Kemppainen (o.s. Seppänen)  1969  yleinen kirkkohistoria  Suomalaisen lähetyksen suhteet anglikaanisiin ja katolisiin Lounais-Afrikassa 1919–1937  Helsingin yliopisto 2005  Olli Hallamaa  1958  systemaattinen teologia  Science in Theology. Studies in the Interaction Between Late Medieval Natural Philosophy, Logic, and Theology.  Helsingin yliopisto 2007  Pia Rinne (o.s. Eriksson)  1971  maantiede  Struggles over resources and representations in territorial conflicts in the Northern Atlantic Autonomous Region (RAAN), Nicaragua.  Helsingin yliopisto 2007  Hanna-Riitta Toivanen  1958  taidehistoria  The Influence of Constantinople on Middle Byzantine Architecture (843–1204): A Typological and Morphological Approach at the Provincial Level.  Helsingin yliopisto 2012  Sakari Löytty  1959  etnomusikologia  People’s Church – People’s Music. Contextualization of Liturgical Music in an African Church.  Sibelius-Akatemia

Myös Namibiassa syntynyt Olli Löytty (s. 1966) on väitellyt tohtoriksi vuonna 2006.

Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät jotka ovat asuneet lapsena Namibiassa ennen koulun perustamista

Toisen polven Namibian lähetystyöntekijät ennen koulun perustamista Nimi Elinvuodet Lapsuusvuodet Namibiassa Vanhemmat Vanhempien työkaudet Lähetystyöntekijänä Namibiassa Huom. Viitteet Reinhold Rautanen  1876, Omandongo – 1927 Ambomaa  1876–1884  Martti RautanenFrieda Rautanen (o.s. Kleinschmidt)  1868–91, 1892–1903, 1904–1926  1902–13, 1917–22, 1923–27  Peltola, s. 95, 259.Peltola 1958: s. 262. Anna Rautanen  1878, Omandongo — 1958 Berliini  1878–87?  ks. yllä  ks. yllä  1899–  Aviol. 1900 saksal. H. Tönjesin kanssa Peltola, s. 260. Johanna Rautanen  1883, Olukonda –1956 Ambomaa  1883–91  ks. yllä  ks. yllä  1900–38, 1939–  Peltola, s. 259. Kalle Björklund  1877, Omandongo — 1946 Tampere  1877–83  Botolf Bernhard BjörklundKitty Björklund (o.s. Kleinschmidt)  1868–821874–82  1909–19  Peltola, s. 70, 259.Peltola 1958: s. 263. Rauna Saukkonen (o.s. Glad)  1907, Karibib  1907–19?  Aksel GladAnna Glad 1896–1900, 1902–10, 1912–151901–10, 1912–19, 1929–36  1929–36  Peltola 1958: s. 261, 266. Maija Savola  1899, Oniipa  1899–1905  Albin SavolaEedla Savola  1893–99, 1901–051896–99 (†)  1928–33  Aviol. 1933 saksal. P. Schulten kanssa Peltola 1958: s. 267. Lahja Väänänen  1915, Ongandjera  1915–18  Nestor WäänänenMartta Wäänänen  1907–18, 1921–281909–18, 1921–28  1947–53  Peltola 1958: s. 263, 270. Kaarina Poikolainen (o.s. Kivinen)  1925, Onandjokwe — (elossa 2017)  1925–30  Walde KivinenAili Kivinen  1923–30, 1934–39, 1953–55  1953–57, 1966–69  Peltola 1958: s. 265, 273.Kaarina Poikolainen: Luterilaisen lähetystyön vaikutus amboneekerin kotiuteen ja talouden pitoon. Pro gradu -työ, Helsingin yliopisto, 1966, s. 5.Kaikkeen maailmaan, Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1967, s. 44, 49, 73, 74, 76.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1968, s. 52, 80–84. Helsinki, 1968.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1969, s. 49, 50, 79, 80, 82. Helsinki, 1969.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1970, s. 50, 76, 78, 80. Helsinki, 1970. Sirkka Syrjä  1933  1933–47  Johannes SyrjäAnni Syrjä  1928–39 (Anni Syrjä 1929–39), 1939–47, 1956–61  1964–70, 1971–74, 1974–77  Kaikkeen maailmaan. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1964, s. 77, 80, 82.Peltola, s. 267.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1965, s. 76, 77, 80Kaikkeen maailmaan, Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1966, s. 69, 70, 73. Helsinki, 1966.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1971, s. 49, 50, 76, 77, 79. Helsinki, 1971.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1972, s. 47, 74, 75, 76, 78. Helsinki, 1972.Vain yksi nimi — Jeesus. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1973., s. 136, 137, 140, 145. Helsinki, 1973.Kertomus Suomen Lähetysseuran vuoden 1973 toiminnasta, s. 78, 79, 81, 82. Helsinki, 1974.Me kaukana ja lähellä. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1975, s. 141, 142, 144, 155.Vastauksemme: Lähetys. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1976, s. 140, 141, 154. Helsinki, 1976.Tulevaisuuden Aasia. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1977, s. 139, 140. .Oikeus evankeliumiin. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1978, s. 139, 140. Helsinki, 1978. .Jumalan koulussa. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1980, s. 122, 123, 125. Helsinki, 1980. . Kalle Syrjä  1935–2024  1935–47  ks. yllä  ks. yllä  1965–69, 1973–76, 1991–93   Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1992, s. 211, 212, 218, 219, 220. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1993, s. 170, 174, 175, 178. Helsinki, 1993. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1994, s. 179, 182, 188. Helsinki, 1994. ISSN 0781-6162. Tuovikaarina Pennanen  1936–2019  1935–47  Eino PennanenEeva Pennanen  1934–47, 1958–62  1963–68, 1970–73, 1974–76, 1977–79, 1986–1988, 1989–1990, 1993–96  Oikeus evankeliumiin. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1978, s. 139, 140. Helsinki, 1978. .Peltola 1958, s. 268.Kastamalla ja opettamalla. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1979, s. 140, 144, 145, 155. Helsinki, 1978. .Sytytä liekkisi. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1987, s. 131, 132. Helsinki, 1987. ISSN 0781-6162.Tule katso mene kerro. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1988, s. 138, 144. Helsinki, 1988. ISSN 0781-6162.Ilo tulee kaupunkiin. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1989, s. 133, 134, 139. Helsinki, 1989. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1990, s. 121, 127, 128. Helsinki, 1990. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1991, s. 147, 153, 155, 160. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1995, s. 185, 187. Helsinki, 1995. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1996, s. 190–192. Helsinki, 1996. ISSN 0781-6162. Maija Syrjä  1937  1937–47  ks. yllä  ks. yllä  1964–69, 1970–73, 1974–76, 1978–80, 1983–85  Hyvä sanoma kaikille. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1981, s. 137, 138. .Kristus lähettää. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1984, s. 113. Helsinki, 1984. .Kristus auttaa. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1985, s. 123, 124. ISSN 0781-6162.Vetten yli. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1986, s. 137–139. Helsinki, 1986. ISSN 0781-6162.

Myös seuraavasta taulukosta neljä ensimmäistä (Eljas Suikkanen sekä Olle, Lasse ja Helga Eriksson) kuuluisivat edellä olevaan, mutta heidät on listattu alle.

Koulun oppilaat, joista on myöhemmin tullut toisen polven lähetystyöntekijöitä

Lähetystyössä olleet Swakopmundin suomalaisen koulun oppilaat Nimi Elinvuodet/Synt. Vuodet Swakopmundissa Maa Järjestö Vuodet kentällä Viitteet Eljas Suikkanen  1935–2025  1948–49, 1951  Tansania  SLS  1962–66, 1967–70, 1970–74 Kaikkeen maailmaan, Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1963, s. 77. Helsinki, 1963. Olle Eriksson  1941  1952–58  Namibia  SLS  1968–72, 1973–, 1976–80, 1990–92, 1998–2003 Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1999, s. 193, 195. Helsinki, 1999. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 2000, s. 192, 195. Helsinki, 2000. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 2001, s. 189, 192. Helsinki, 2001. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 2002, s. 168, 170. Helsinki, 2002. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 2003, s. 168, 169, 171. Helsinki, 2003. ISSN 0781-6162. Lasse Eriksson  1943–2026  1952–58  Namibia  SLS  1971–74, 1976–80  Helga Tollander-Eriksson  1945  1952–58  Namibia SLS  1975–78  Anna Takkula (o.s. Hukka, e. Mulquin)  1948  1955–60, 61–63   IntiaPakistan  OMICF  1971–741976–87   Matti Hukka  1950  1957–60, 61–63  Namibia  SLS  1977–80  Marjo Hukka (o.s. Marttunen)  1951  1960–64  Namibia  SLS  1977–80  Kaija Pett (o.s. Pentti)  1953  1960  NamibiaAngola  SLS  1979–82, 1988–90, 1991–94, 1995–962008–09 Jumalan käytössä. Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1982'', s. 94. Helsinki, 1982. . Heikki Korhonen  1953  1962–65  Botswana  SLS  1985–1988, 1989–92, 1992–1995, 1995–98, 2002–2006Suomen Lähetysseuran vuosikirja 2004, s. 185–187. Helsinki, 2004. ISSN 0781-6162. Martti Eirola  1955  1962, 63–68  Namibia  SLS  1994–98  Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1997, s. 190, 191, 193, 196. Helsinki, 1997. ISSN 0781-6162.Suomen Lähetysseuran vuosikirja 1998, s. 187, 188, 190. Helsinki, 1998. ISSN 0781-6162. Hannu Korhonen  1955  1962–65  Namibia  SLS  1991–1995, 1997–1999  Jaakko Löytty  1955  1963–67  Senegal  SLS  1988–91, 1992–94  Maija Kuoppala (o.s. Ihamäki)  1959  1965–72  Botswana,Kolumbia,Namibia  SLS  1984–871988–92, 1992–94 Riku Laukkanen  1959  1966–71  Kolumbia  SLS  1993–95  Sakari Löytty  1959  1966–67  Namibia  SLS  1998–2000, 2000–2002  Maria Stirling (o.s. Pentikäinen)  1960  1967–76  Botswana  SLS  1990–93, 1993–97, 2002–  Martti Toivanen  1960  1967–72  Tansania  SLS  1993– 97  Eeva-Liisa Rantasuomela(o.s. Seppälä)  1961  1968–77  Angola  SLS  1997–2001, 2002–  Kari Pentikäinen  1962  1969–76  Etiopia  SLS  1995–99, 2001–  Sakari Seppälä  1962  1969–77  Viro  SLEY      Olli Löytty*  1966  —  Namibia  SLS  1998–2000 

* Syntynyt Namibiassa, mutta ei ole käynyt Swakopmundin suomalaista koulua.

Koulua käsittelevät teokset ja niiden tekijät
Swakopmundin suomalaista koulua käsitteleviä kirjoja on yhteensä kolme (ks. alla, “lähteet”), kahdelta eri kirjoittajalta. Kirjoittajista Tuula Olanterä on työskennellyt tämän koulun opettajana vuosina 1964–69 ja 1970–74, ja Kalle Seppänen vuosina 1976–79. Lisäksi Kalle Seppänen on laatinut tästä aiheesta vuonna 1994 kirkkohistorian pro gradu -työn Helsingin yliopiston teologisessa tiedekunnassa.

Lähteet

Viitteet

 Aiheesta muualla 
Facebook-ryhmä Swakopmundin koulukodin ystävät

Luokka:38 Kasvatus, opetus
Suomalainen koulu
Luokka:Namibian oppilaitokset
Luokka:Suomalaiset oppilaitokset ulkomailla
Luokka:Suomen Lähetysseura