Sulkanirkko

Sulkanirkko (Ptilophora plumigera) on loppusyksyn harvinainen yöperhonen. Se kuuluu syksyn viimeisenä lentäviin perhoslajeihin. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa vuodelta 2010 se on arvioitu silmälläpidettäväksi (NT)Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.). Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki..

 Koko ja ulkonäkö 
Laji on saanut nimensä koiraan huomattavan suurista, sulkamaisista tuntosarvista. Siipien pohjaväri on oranssinruskea ja ulompi poikkiviiru erottuu vaalean kellertävänä ja levenee siiven etureunassa kiilamaiseksi. Ulomman ja hyvin heikosti erottuvan sisemmän poikkiviirun välinen siiven osa on harmahtava. Osalla yksilöistä siipien pohjaväri on tavallista vaaleampi ja siivet ovat jonkin verran läpikuultavat. Etusiiven takareunassa on leveä suomutupsu. Takasiivet ovat läpikuultavat, etusiipiä vaaleammat ja niissä erottuu vaalea poikkivyö. Ruumis on ruskea, tuuheakarvainen, ja koiraalla takaruumiin kärjessä on pitkä tupsu. Naaraan ruumis on rotevampi, tuntosarvet ohuet, siivet sävyltään tummemmat ja niiden kuviointi erottuu huonommin. Siipiväli koiraalla 33–38 mm ja naaraalla 36–40 mm.Svenska fjärilar UK Moths Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae.  s. 254–256Norges sommerfugler 

 Levinneisyys ja lentoaika 
Sulkanirkko on eurooppalainen laji, jonka levinneisyysalueen länsipää on Espanjassa ja Englannissa. Levinneisyys kattaa suurimman osan Keski-Eurooppaa ja ulottuu idässä Kaukasukselle. Se kuitenkin puuttuu Välimeren alueelta ja suurimmasta osasta Skandinaviaa. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja se tavattiin vaeltajana ensimmäistä kertaa Sipoosta vuonna 1986 ja seuraavan kerran vasta vuonna 1999Pertti Pakkanen: sulkanirkkoSuomen perhostutkijain seura: sulkanirkko . 2000-luvun aikana lajille on saattanut syntyä pysyvä kanta, mutta levinneisyys rajoittuu edelleen aivan Uudenmaan rannikolle.Perhoswiki Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena lokakuun alkupuolelta marraskuuhun, joinakin vuosina joulukuulle saakka. Lennon huippu on lokakuun loppupuolella.

 Elinympäristö ja elintavat 
Lehtimetsien ja kulttuuriympäristöjen laji, jota tapaa harvoin muualta sillä lajilla ei ole erityistä vaellustaipumusta. Perhoset nousevat lentoon auringon laskettua ja lentävät muutaman tunnin ajan, lämpiminä öinä jopa puoleenyöhön saakka. Perhoset ovat sopeutuneet lentoaikansa kylmään ilmaan ja pysyvät aktiivisina vaikka lämpötila laskisi nollan tuntumaan. Koiraat lentävät kirkkaiden valojen luokse, joskus jopa runsain joukoin, mutta naaraita valolla ei juuri tapaa. Päivisin perhoset lepäävät puiden rungoilla.

Naaras munii 75–125 munaa yksitellen tai muutaman munan ryhmiin. Munat talvehtivat ja toukat kuoriutuvat keväällä samoihin aikoihin kuin puiden silmut avautuvat. Toukat oleskelevat koko ajan lehtien alapinnoilla ja vanhemmilla toukilla on tyypillinen lepoasento, jossa toukan molemmat päät ovat irti alustasta. Toukat ovat täysikasvuisia kesäkuun puolivälissä ja ne koteloituvat maahan, yhteensidottujen lehtien väliin.

 Ravintokasvi 
Toukka syö vaahteroita (Acer).

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 toukka 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Luokka:59.6 Selkärangattomat
Luokka:Nirkot