David Randall-MacIver

David Randall-MacIver (31. lokakuuta 1873 Lontoo – 1947) oli brittiläis-yhdysvaltalainen arkeologi ja antropologi, joka tuli tunnetuksi Suur-Zimbabwen yhdistämisestä šoniin.

Randall-MacIver sai koulutuksensa Oxfordin yliopistosta ja aloitti kaivausuransa 1899 Egyptin Abydoksesta William Flinders Petrien johtamilla kaivauksilla. Randall-MacIver löysi kaivauksissa Senusret III:n kuolintemppelin. Hän muutti 1905 Yhdysvaltoihin, kun hänet nimettiin Penn-museon egyptologian kuraattoriksi.

Randall-MacIver teki 1905–1906 kaivauksia nykyisessä Zimbabwessa Suur-Zimbabwessa, Khamissa ja Nyangassa. Hän kirjoitti teoksessa Medieval Rhodesia (1906), että Zimbabwen rauniot olivat afrikkalaiset ja noin 1300-luvulta. Tuohon asti niiden ajateltiin olleen kadonneen valkoihoisten perustaman yhteiskunnan rakentamia.

Penn-museosta tuli Randall-MacIverin aikana tunnettu egyptologisesta tutkimuksestaan. Hän johti 1906–1907 museon ensimmäisiä kaivauksia Egyptissä. Vuodet 1907–1910 Randall-MacIver keskittyi erityisesti Ala-Nubian alueeseen, jota oli tuolloin vielä melko vähän tutkittu. Hän erosi 1910 kuraattorin paikalta ajauduttuaan erimielisyyksiin museon johtajan George Byron Gordonin kanssa.

Randall-Maciver oli 1911–1914 Yhdysvaltain maantieteellisen seuran kirjastonhoitajana. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli tiedustelu-upseerina ja muutti 1921 Roomaan keskittyäkseen Italian ja erityisesti etruskien arkeologiaan. Randall-Maciver julkaisi aiheesta teokset Villanovans and Early Etruscans (1924), The Iron Age in Italy (1927) ja Italy Before the Romans (1928). Toisessa maailmansodassa hän avusti Yhdysvaltain sotaministeriötä pelastamaan Italian kulttuurimonumentteja. Randall-Maciver kuoli 74-vuotiaana vuonna 1947.

 Lähteet 

Luokka:Brittiläiset arkeologit
Luokka:Yhdysvaltalaiset arkeologit
Luokka:Vuonna 1873 syntyneet
Luokka:Vuonna 1947 kuolleet