János Zsigmond

János Zsigmond Szapolyai (tai Zápolya, unk. Szapolyai János Zsigmond; Unkarin kuninkaana Juhana II, unk. II. János; 15. heinäkuuta 1540 Buda – 14. maaliskuuta 1571 Gyulafehérvár, Transilvania [rom. Alba Iulia, nyk. Romania]) oli Unkarin kuningas vuosina 1540–1571.

 Suku 

János Zsigmondin isä oli alun perin slavonialais-kroatialaisesta pikkuaatelissuvusta mahtimieheksi noussut ja lopulta Unkarin kuninkaaksi valittu János Szapolyai (Juhana I). Hänen äitinsä Isabella Jagellonica (1519–1559) oli Puolan kuninkaan Sigismund I:n ja Bona Sforzan vanhin tytär, siten myös Suomen historiasta Suomen herttuattarena ja Ruotsin kuningattarena tunnetun Katariina Jagellonican sisar.

 Kruununperimys 

Unkarin kuninkaan Ludvig II:n saatua surmansa Mohácsin taistelussa 1526 vailla laillista jälkeläistä Unkarin valtaistuimesta olivat jääneet taistelemaan János Zsigmondin isä János Szapolyai ja Ferdinand Habsburgilainen, jotka molemmat oli valittu ja kruunattu Unkarin kuninkaiksi vielä samana vuonna 1526. Pattitilanteeseen päättyneessä kiistassa Unkarin herruudesta Osmanien valtakunnan sulttaani Suleiman Suuri oli tukenut Szapolyain vaatimuksia, kunnes vuonna 1538 kilpailevat kuninkaat olivat tehneet rauhan ja sopineet, että Ferdinand saisi lapsettoman Szapolyain kuollessa periä häneltä koko valtakunnan.pienoiskuva|Suleiman Suuri ottaa vastaan sijaishallitsija, leskikuningatar Isabella Jagellonican ja 1-vuotiaan János Zsigmondin Budassa 29. elokuuta 1541Szapolyai solmi kuitenkin vielä kypsällä iällä avioliiton, josta syntyi János Zsigmond, ja vielä vähän ennen kuolemaansa hän vastoin alkuperäistä sopimusta Ferdinandin kanssa määräsi vastasyntyneen poikansa kruununperillisekseen. Kroatialaissyntyisen kirkonmies-vaikuttajan György (Juraj, Gheorghe, Georgius) Martinuzzin johdolla (tunnetaan Unkarin historiassa nimellä Fráter György tai György barát ’veli Yrjö’) János Szapolyaita tukeneet ylimykset valitsivat pienen János Zsigmondin Unkarin kuninkaaksi syyskuussa 1540. Sulttaani Suleiman ryhtyi lapsikuninkaan suojelijaksi, mikä merkitsi käytännössä, että suurin osa Unkarista joutui turkkilaisvallan alle ja Ferdinandin hallintaan jäi vain valtakunnan läntisin laita. Suleiman antoi Tiszajoen itäpuoliset osat ja Transilvanian János Zsigmondin ja leskikuningatar Isabellan hallintaan, ja niistä muodostettiin Transilvanian ruhtinaskunta.

 Transilvanian hallitsijana 
Fráter György halusi vastustaa turkkilaisvaltaa ja palauttaa Unkarin valtakunnan yhteyden. Vuonna 1549 hän sai neuvotelluksi ns. Nyírbátorin sopimuksen, jossa leskikuningatar Isabella myös poikansa nimissä luopui vaatimuksistaan Unkarin kruunuun ja sai vastineeksi Sleesiasta Opolen (Oppeln) ja Racibórzin (Ratibor) herttuakunnat. Isabella ja János Zsigmond lähtivät Transilvaniasta 1551, ja seurasi viisi vuotta kestänyt Ferdinand Habsburgilaisen valtakausi. Habsburg-hallitsija rakensi valtansa Transilvanian saksilaisten varaan, mutta suuri osa paikallisesta väestöstä ja ylimystöstä oli uuteen valtaan tyytymätön, ja lopulta vuonna 1556 säädyt kutsuivat Isabellan ja János Zsigmondin takaisin. Kolozsvárissa heidät otti vastaan István Báthory, tuolloin Nagyváradin linnanpäällikkönä Transilvanian merkittävin sotilasjohtaja.pienoiskuva|János Zsigmond osoittaa kunnioitustaan Suleiman Suurelle vuonna 1556Transilvaniaan palatessaan János Zsigmond oli vasta 16-vuotias, ja valtaa käytteli hänen äitinsä, jonka hallintoon ei myöskään oltu kovin tyytyväisiä. Kuningatar Isabellan verotustoimet saivat Transilvanian székelyt kapinaan, ja kuningatarta vastaan solmittiin salaliitto. Vuonna 1559 Isabella kuoli, ja valtaan astuva János Zsigmond oli 19-vuotias, oppinut mutta heiveröinen. Hänen asemansa oli hankala, sillä Ferdinand ei ollut luopunut vaatimuksistaan Transilvaniaan ja pyrki aseellisten hyökkäysten ohella lietsomaan maassa sisäistä tyytymättömyyttä. Székelyt kapinoivat uudelleen vuonna 1562, ja kapinan kukistamisen jälkeenkin tyytymättömyys jäi kytemään. vasen|pienoiskuva|200x200px|Partium Regni Hungariae vuonna 1570Ferdinand I hyökkäsi Transilvaniaan vuonna 1561 vaatien itselleen Partiumiksi kutsuttua Transilvanian läntistä rajaseutua. János Zsigmond oli valmis antautumaan, mutta István Báthory taivutteli hänet luopumaan ajatuksesta. Osmanien avustuksella solmittiin aselepo vuonna 1563. Vuonna 1565 solmitussa rauhassa Habsburgit saivat lähes koko Partiumin, János Zsigmond suostui tunnustamaan Ferdinandin seuraajan Maksimilian II:n Unkarin kuninkaaksi ja Transilvanian aseman Unkarin alusmaana.

István Báthory avioitui Sigismund I:n ja Bona Sforzan tyttären, János Zsigmondin äidin Isabellan sisaren Anna Jagellonican (1523–1596) kanssa (mikä teki hänestä Puolan ja Liettuan kuninkaan) ja tunnusti Habsburgien perintöoikeuden Transilvanian kruunuun. Suleiman Suuri ei pitänyt järjestelystä ja vaati Transilvanian tunnustamista myös Osmanien vasallivaltioksi. Hän aloitti hyökkäyssodan vuonna 1566 Maksimiliania ja János Zsigmondia vastaan. Sota jatkui vuoteen 1570 saakka.

Ns. Szatmárin salaisella sopimuksella vuonna 1566 János Zsigmond luopui Unkarin kuninkuudesta Maksimilian Habsburgilaisen hyväksi, ja tämä vahvistettiin julkisesti vuonna 1570 ns. Speyerin sopimuksella, joka ratifioitiin maaliskuussa 1571. Sen mukaan János Zsigmondista tuli nyt Transilvanian ruhtinas (lat. princeps), ja tämä arvo periytyisi hänen jälkeläisilleen, mutta mikäli suku sammuisi, uuden ruhtinaan nimittäisi Unkarin kuningas.

János Zsigmondin lyhyt hallintoaika Transilvaniassa oli merkittävä ennen kaikkea uskonto-olojen kannalta. 1500-luvulla reformaatio toi Transilvaniaankin yhä radikaalimpia uskonnollisia suuntauksia, ja János Zsigmond itsekin ehti elämänsä aikana siirtyä nuoruutensa roomalais-katolisesta uskosta luterilaisen ja kalvinistisen protestantismin kautta unitaariseen uskoon. Kaikki nämä neljä uskonsuuntausta saivat virallisen aseman vuonna 1568 Tordan valtiopäivillä, ja Transilvaniasta tuli uskonnollisen suvaitsevaisuuden tiennäyttäjä koko Euroopassa. Siellä myös vältettiin uskonsodat ja sisällissodat, joita reformaation synnyttämä liikehdintä sai aikaan monissa Euroopan maissa.

Perintö
János Zsigmond kuoli 30-vuotiaana maaliskuussa 1571, pian Speyerin sopimuksen ratifioituaan, naimattomana ja ilman perillisiä. Speyerin sopimuksen mukaan Transilvanian olisi pitänyt siirtyä Unkarin kuninkaan eli Habsburgien hallintaan, mutta paikallinen aatelisto äänesti sulttaani Selim II:n tuella István Báthoryn ruhtinaakseen. Näin Transilvania jäi erilliseksi ruhtinaskunnaksi, jota vielä turkkilaisvallan väistyttyäkin, Habsburgien alaisuudessa, hallittiin erillisenä yksikkönä. Se palautettiin Unkarin kuningaskunnan osaksi vasta 1848.

 Lähteet 

Luokka:Unkarin hallitsijat
Luokka:Vuonna 1540 syntyneet
Luokka:Vuonna 1571 kuolleet