Taoudénit

Taoudénit (myös Taoudenni, Taoudeni, Taudeni) on syrjäinen suolakaivospaikkakunta Timbuktun alueen Timbuktun piirin Salamin kunnassa Malin pohjoisosassa. Se sijaitsee keskellä Saharan autiomaata 664 kilometriä Timbuktusta pohjoiseen. Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan Taoudénitissa oli 115 asukasta, kaikki miehiä.

Suola louhitaan käsin muinaisen suolajärven pohjasta, leikataan levyiksi ja kuljetetaan kuorma-autoilla tai kameleilla Timbuktuun. Taoudénitin azalait ovat Saharan viimeisiä toimivia kamelikaravaaneja. 1960-luvun lopulla Moussa Traorén valtakaudella paikkakunnalle rakennettiin vankila, jonka vangit pakotettiin työskentelemään louhoksilla. Vankila suljettiin vuonna 1988.

Taoudénitin alue on perusteilla oleva hallintoalue Malin pohjoisosassa.

Ilmasto
Satojen kilometrien päässä ihmisasutuksesta sijaitseva Taoudénitin allas on yksi maailman kuumimmista alueista. Sen äärimmäisen kuuman ja kuivan aavikkoilmaston keskimääräiset enimmäislämpötilat ovat heinäkuussa lähellä 48 °C ja jopa viileimpänä aikana joulu-tammikuussa yli 26 °C. Keskimääräinen sademäärä on 10 millimetriä vuodessa.

Suolakaivos
pienoiskuva|Taoudénitin suolalevyjä Moptin satamassa.
Varhaisin maininta Taoudénitista on timbuktulaisen historioitsijan al-Sadin teoksessa Tarikh al-Sudan. Sen mukaan marokkolaiset hyökkäsivät vuonna 1586 Taghazan suolakaivoksille 150 kilometriä Taoudénitista luoteeseen, minkä seurauksena osa työläisistä siirtyi Tawdaniin. Édouard Cortier kävi Taoudénitissa ranskalaisen kameliratsastajajoukon kanssa vuonna 1906 ja julkaisi ensimmäisen kuvauksen kaivoksista.Cortier 1906, s. 328-330. Tuolloin paikkakunnan ainoa rakennus oli Smidan linnoitus eli ksar, jonka rauniot ovat yhä näkyvissä 600 metriä vankilarakennuksesta pohjoiseen.Ksarin raunioiden koordinaatit ovat 22°40′46″N 3°58′49″W. Sen pohjapiirroksen on julkaissut Cortier 1906, s. 327.

Taoudénitin kaivokset sijaitsevat muinaisen suolajärven pohjalla. Työläiset käyttävät alkeellisia hakkuja kaivaakseen kuoppia, jotka ovat yleensä viisi metriä leveitä ja neljä metriä syviä. Aluksi he kaivavat pois puolitoista metriä punaista savea, sen jälkeen useita kerroksia heikkolaatuista suolaa ja pääsevät vasta sitten käsiksi kolmeen hyvälaatuiseen suolakerrokseen. Suola leikataan 110 x 45 senttiä leveiksi ja viisi senttiä paksuiksi levyiksi, jotka painavat noin 30 kiloa. Kaksi hyvälaatuista kerrosta ovat riittävän paksuja, jotta ne voidaan halkaista kahtia, jolloin  kolme kerrosta tuottavat yhteensä viisi levyä. Kun suola on siirretty pois kuopan pohjalta, työläiset ryhtyvät kaivamaan sen reunoja muodostaen syvennyksiä, joista saadaan lisää suolaa.Clauzel 1960, s. 23-54.

Yhden kuopan ehdyttyä kaivetaan toinen, minkä seurauksena laajalla alueella on nykyään tuhansia kuoppia. Vuosisatojen aikana suolaa on louhittu kolmelta eri alueelta, joista uusimmat ovat lounaassa. Nämä kolme aluetta voidaan havaita selvästi satellittikuvista. Édouard Cortierin käynnin aikana vuonna 1906 louhokset sijaitsivat kolme kilometriä ksarista etelään,Cortier 1906, s. 328. 1950-luvulla tuotanto oli siirtynyt viiden kilometrin päähän,Clauzel 1960. ja nykyiset louhokset ovat yhdeksän kilometrin etäisyydellä.Papendieck, Papendieck & Schmidt 2007, s. 9. Vuonna 2007 käytettyjen louhosten koordinaatit ovat 22°37′5″N 4°2′9″W.

Vuosina 2007–2008 Taoudénitissa oli noin 350 kaivajaryhmää, jotka koostuvat yleensä yhdestä kokeneesta ja kahdesta muusta työläisestä. Yhteensä kaivajia oli siis noin tuhat. Miehet asuvat heikkolaatuisista suolaharkoista valmistetuissa alkeellisissa majoissa ja työskentelevät louhoksilla lokakuusta huhtikuuhun välttäen vuoden kuuminta aikaa, jolloin paikalla on vain kymmenkunta henkeä.Papendieck, Papendieck & Schmidt 2007, s. 7.

Suolalevyt kuljetetaan autiomaan läpi Araouanen keitaan kautta Timbuktuun. Aikaisemmin ne vietiin aina kameleilla, mutta viime aikoina osa suolasta on kuljetettu nelivetoisilla kuorma-autoilla. Kamelimatka Timbuktuun kestää noin kolme viikkoa ja yksi kameli voi kantaa neljä tai viisi levyä. Yleinen käytäntö on, että neljästä Timbuktuun kuljetetusta levystä yksi kuuluu kaivajille ja kolme muuta ovat maksua kamelinomistajille.Clauzel 1960, s. 90.

1900-luvun puoliväliin saakka suola kuljetettiin kahdella suurella azalaiksi kutsutulla kamelikaravaanilla, joista toinen lähti Timbuktuun marraskuun alussa ja toinen kauden päättyessä maaliskuun lopussa.Miner 1953, s. 66. Amerikkalainen antropologi Horace Miner, joka vietti Taoudénitissa seitsemän kuukautta, arvioi että vuoden 1939–1940 talvikaravaani käsitti yli 4000 kamelia ja kokonaistuotanto oli 35 000 suolalevyä.Miner 1953, s. 68. Jean Clauzelin mukaan Timbuktuun saapunut suolamäärä kasvoi vuoden 1926 10 515 levystä 160 000 levyyn (4800 tonniin) vuosina 1957–1958.Clauzel 1960, s. 89. 1970-luvun alussa tuotanto kuitenkin väheni ja vuosikymmenen lopulla se oli 50 000 ja 70 000 levyn välillä.

Vankila
Moussa Traorén hallintokauden aikana vuonna 1969 Taoudénitiin rakennettiin vankila ja armeijan vartioasema. Vankilassa pidettiin poliittisia vankeja kunnes se suljettiin vuonna 1988.Papendieck, Papendieck & Schmidt 2007, s. 7-8. Monet vangeista olivat valtion virkamiehiä, joita syytettiin juonittelusta järjestelmää vastaan. Vangit työskentelivät suolalouhoksilla, joissa monet heistä kuolivat. Vankilarakennuksen raunioiden itäpuolella on 140 erillistä hautaa käsittävä hautausmaa. Noin kahdestatoissa nimetyssä haudassa lepäävät muun muassa:Papendieck, Papendieck & Schmidt 2007, s. 9.
 Yoro Diakité, vuoden 1968 marraskuun 19. päivän vallankaappauksen jälkeisen väliaikaisen hallituksen johtaja, joka kuoli vuonna 1973
 Tiécoro Bagayoko, turvallisuuspalvelun johtaja vuosina 1968–1978, joka kuoli elokuussa 1983
 Kissima Doukara, puolustusministeri vuosina 1970–1978
 Youssouf Balla Sylla, Bamakon kolmannen arrondissementin poliisipäällikkö
 Jean Bolon Samaké, Goundamin piirin johtaja vuonna 1969, joka kuoli vuonna 1973.

Lähteet


  Uusintapainos New York: Anchor Books, 1965.


Viitteet

Luokka:Salam