Pyhä Kristoforos

Pyhä Kristoforos eli Pyhä Kristoffer (, Ágios Khristóforos), suomeksi "Kristuksen kantaja" on sekä katolisen että ortodoksisen kirkon kunniottama pyhimys, jonka kerrotaan tulleen surmatuksi marttyyrinä Rooman keisari Deciuksen (249–251) tai toisten tietojen mukaan Maximinus Daian aikana (308–313). Eriävät käsitykset johtuvat mahdollisesti sekaannuksesta, jonka on aiheuttanut nimien Decius ja Dacian (Daia, daakialainen) samankaltaisuus. 

Ortodoksisessa kirkossa Pyhän Kristoforoksen muistopäivä on 9. toukokuuta.Ὁ Ἅγιος Χριστοφόρος ὁ Μεγαλομάρτυρας. 9 Μαΐου. ΜΕΓΑΣ ΣΥΝΑΞΑΡΙΣΤΗΣ.  Katolisen kirkon tridentiininen kalenteri salli Pyhän Kristoforoksen muistoa vietettävän 25. heinäkuuta ainoastaan yksityisessä messussa. Tämä rajoitus kumottiin vuonna 1954. Vaikka katolinen kirkko yhä sallii häneen kohdistuvat hartaudenharjoitukset ja mainitsee hänet 25. heinäkuuta muistettavien pyhimysten joukossa,Martyrologium Romanum (Libreria Editrice Vaticana, 2001 ) paavi Paavali VI poisti hänet katolisesta pyhimyskalenterista vuonna 1969 antamallaan motu propriolla Mysterii Paschalii. Tuolloin kirkko julisti, että hänen muistopäivänsä ei kuulunut vanhaan roomalaiseen perinteeseen vaan oli tullut käytäntöön jokseenkin myöhään (noin 1550). Muistopäivää vietetään silti yhä paikallisesti.

 Legendat 

Pyhän Kristoforoksen elämään ja kuolemaan liittyvistä legendoista varhaisimmat ovat kreikkalainen 500-luvulta ja latinalainen 900-luvulta. Walter Speyeriläinen kirjoitti niistä 1000-luvulla oman versionsa, mutta tunnetuimmat muunnelmat ovat peräisin Kultaisesta Legendasta 1200-luvulta.Catholic Encyclopedia, "Saint Christopher"

 Kreikkalainen legenda 
David Woodsin selostaman kreikkalaisen legendan mukaan Kristoforos teloitettiin keisari Deciuksen neljäntenä hallintovuotena. Hänen alkuperäinen nimensä oli Rebrebus, ja hän oli koirankuonolainen. David Woods, "St. Christopher, Bishop Peter of Attalia, and the Cohors Marmaritarum: A Fresh  Examination", Vigiliae Christianae, Vol. 48, No. 2 (Jun., 1994) Hän oli joutunut sotavangiksi ja sen jälkeen sotilaaksi Rooman armeijaan. Yksikkö oli numerus Marmaritarum, jollainen on todellisuudessa ollut olemassa Antiokiassa. Sen sotilaat tulivat Egyptin ja Libyan rajaseudulta Marmaricasta, jonka väestöä kutsuttiin nimellä marmaritae.  Rooman armeijassa Rebrebus näki valoa hehkuvan hahmon, joka kosketti hänen huuliaan. Hän huomasi osaavansa kreikkaa ja meni kristittyjen vankilaan moittimaan kristittyjen kidutusta. Keisari lähetti sotilaita pidättämään hänet, mutta enkeli Rafaelin avulla nämä kääntyivät kristinuskoon. Rebrebus johti kannattajansa Antiokiaan, missä piispa Babylas kastoi hänet ja antoi kasteessa nimen Kristoforos. Kristoforos vaati, että hänet vietäisiin vankina keisarin eteen, ja näin tapahtui. Muutaman turhan yrityksen jälkeen Kristoforos onnistuttiin teloittamaan, minkä jälkeen piispa Pietari Attalialainen vei hänen ruumiinsa omaan kaupunkiinsa.

 Kultainen legenda 
Kultaisen Legendan mukaan Kristoforos oli kanaanilainen, viisi kyynärää (noin 2,25 metriä) pitkä ja kasvoiltaan pelottavan näköinen. Palveltuaan aikansa Kanaanin kuningasta hän päätti poistua ja palvella ”suurinta kuningasta, joka on olemassa”. Hän meni suurimpana tunnetun kuninkaan luokse, mutta eräänä päivänä hän näki kuninkaan tekevän ristin­merkin, kun paholainen mainittiin. Todettuaan, että kuningas pelkäsi paholaista, Kristoforos päätti mennä paholaisen luo. Hän kohtasi joukon rosvoja, joista yksi väitti olevansa paholainen, ja hän päätti palvella tätä. Mutta kun hän huomasi, että hänen uusi isäntänsä karttoi tien varressa olevaa ristiä, hän päätteli paholaisen pelkäävän Kristusta, hylkäsi rosvojoukon ja ryhtyi tiedustelemaan ihmisiltä, missä Kristus oli. Hän kohtasi erakon, joka perehdytti hänet kristilliseen uskoon. Kristoforos kysyi häneltä, miten Kristusta voitiin palvella. Kun erakko suositteli paastoa ja rukousta, Kristoforos vastasi, ettei hän kyennyt sellaiseen. Sen jälkeen erakko ehdotti, että suuren kokonsa ja voimansa vuoksi Kristoforos voisi palvella Kristusta auttamalla ihmisiä kulkemaan erään vaarallisen joen yli, missä monet olivat menehtyneet sitä yrittäessään. Erakko lupasi, että tällainen palvelus miellyttäisi Kristusta. 

Kun Kristoforos oli suorittanut tällaisia palveluksia jonkin aikaa, pieni lapsi pyysi häntä kuljettamaan hänet joen yli. Ylityksen aikana joki alkoi tulvia ja lapsi tuntui raskaalta kuin lyijy, niin että Kristoforos vain vaivoin saattoi kuljettaa hänet ja joutui suuriin vaikeuksiin. Kun hän lopulta pääsi vastarannalle, hän sanoi lapselle: ”Olet saattanut minut suurimpaan vaaraan. En usko, että koko maailma olisi harteillani niin raskas kuin sinä olit.” Lapsi vastasi: ”Harteillasi ei ollut vain koko maailma vaan Hän joka teki sen. Olen Kristus, kuninkaasi, jota palvelet tässä työssäsi.” Sen jälkeen lapsi katosi.

Myöhemmin Kristoforos kävi Lyykian kaupungissa ja lohdutti siellä kristittyjä, joita uhkasi marttyyri­kuolema. Vietynä paikallisen kuninkaan luo hän kieltäytyi uhraamasta pakanallisille jumalille. Kuningas yritti voittaa hänet puolelleen luovuttamalla hänelle rikkauksia ja antamalla kahden kauniin naisen vietellä hänet. Kristoforos kuitenkin käännytti nämä naiset kristinuskoon, kuten hän oli jo tehnyt tuhansille kaupungin asukkaille. Kuningas määräsi hänet surmattavasti. Monet yritykset hänen surmaamisekseen epäonnistuivat, mutta lopulta hänet saatiin mestattua.

 Walter Speyeriläinen 
Saksalainen piispa ja runoilija Walter Speyeriläinen kuvasi Pyhän Kristoforoksen koiranpäiseen lajiin kuuluvana jättiläisenä, joka asui Kanaanin maassa, söi ihmislihaa ja haukkui. Mutta kun hän tapasi Kristus-lapsen, hän katui aikaisempaa käytöstään ja otti vastaan kasteen. Tällöin hän myös sai ihmismäisen ulkonäön, ja siitä lähtien hän omisti elämänsä kristilliselle palvelukselle ja tuli yhdeksi sotilaspyhimyksistä.Walter of Speyer, Vita et passio sancti Christopher martyris, 75.

 Historiantutkimus 

Historioitsija David Woods katsoo osoittaneensa, että Kristoforos - tarinan taustalla on keisari Diocletianuksen sotaretken yhteydessä Marmaricassa roomalaisten sotavangiksi Libyassa joutunut mies, joka vietiin Syyrian Antiokiaan. Siellä hänestä tuli sotilas roomalaiseen numerus Marmaritarum -yksikköön, joka tiedetään Diocletianuksen perustamaksi.Farmer 1992, 100-101  Hän kääntyi kristinuskoon  ja koki marttyyrikuoleman vuonna 308. Aleksandrian piispa Pietari Aleksandrialainen (< "Attilialainen") toi hänen ruumiinsa Aleksandriaan.  Pietari Aleksandrialaisen tiedetään ostaneen joitakin Marmarican sotavankeja vapaaksi Aleksandriassa ja hänen kerrotaan myös matkustaneen Antiokiaan, joka oli numerus Marmaritarum -yksikön kotipaikka. Mahdollisesti juuri hän myös kastoi Kristoforoksen. 

Koska mitään Kristoforoksen kulttia Aleksandriassa ei tunneta, Woods olettaa, että pyhäinjäännöksen ympärille syntyikin Pyhän Menasin kultti Abu Minasiin, joka on 50 km lounaaseen Aleksandriasta. Yhtäläisyydet Kristoforokseen ovat lukuisat. Myös Menas oli pyhimyselämäkertansa mukaan sotilas, kärsi marttyyrikuoleman ulkomailla ja palautettiin kotiseudulleen Marmaricaan. Koptilaisessa perinteessä Pyhä Menas on matkustajien suojeluspyhimys, aivan kuten Kristoforos kreikkalaisessa ja latinalaisessa perinteessä. 

Woods arvelee, että Kristoforosta koskevat tarinat syntyivät Antiokiassa. Siellä ulkomainen marttyyri alettiin tuntea nimellä "Kristoforos", mikä kuitenkin olisi ollut vain kunnianimi. Hänelle keksittiin alkuperäiseksi nimeksi Rebrebus, mikä tuli latinan pahaa tai moitittavaa tarkoittavasta sanasta reprobus. Koirankuonolaisuus johtuisi siitä, että Herodotoksen Historiateoksessa Libyan Marmaricassa asuvien kerrottiin olleen koiranpäisiä. Historiallisissa lähteissä Kristoforos mainitaan vuonna 452, jolloin hänelle omistettiin kirkko Turkin Bityniassa. Kristoforos mainitaan myös 300-luvun lopun piirtokirjoituksessa, joka on löytynyt Turkin Kilikiasta. Kristoforoksen palvonta olisi siten jakautunut pyhäinjäännösten ympärillä tapahtuneeksi Pyhän Menaksen kultiksi Egyptissä ja toisaalta Kristoforoksen kultiksi ilman pyhäinjäännöksiä Turkissa. Woodsin esittämien tietojen lisäksi Kristoforoksesta ei tiedetä varmuudella muuta. 

Felix Racine näkee Kristoforoksen tarinassa 400- ja 500-lukujen roomalaiseen maailmankuvaan liittyvän muutoksen, jossa aikaisemmin rajaseutuja asuttaneet "koirankuonolaiset" ilmestyvät valtakunnan rajojen sisälle ja jopa Rooman lähiseuduille, oppivat puhumaan kreikkaa ja kääntyvät kristinuskoon, joka 400-luvulla oli jo Bysantin ainoa sallittu uskonto.  Kristoforoksen pyhimyselämäkerta todistaa roomalaisen identiteetin hämmennyksestä, kun aikaisemmin vieraat ja torjutut elementit astuvat sisälle ja omaksuvat roomalaisen minuuden aina kieltä ja uskontoa myöten.   
Pyhän Kristoforoksen kunnioitus ja suojeluspyhimyksen asema
Ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksinen kirkko viettää Lycean Kristoforoksen muistopäivää 9. toukokuuta. Silloin luettava liturginen teksti ja hymnit viittaavat hänen vangitsemiseensa Deciuksen käskystä, joka yritti vietellä Kristoforoksen porttojen avulla ennen kuin määräsi hänet mestattavaksi."Christopher the Martyr of Lycea", Saints, Greek Orthodox Archdiocese of America, 2009 Kontakki-hymnissä sanotaan:

Pyhäinjäännökset
Pyhän taiteen museossa Pyhän Justinen kirkossa (Sveti Justina) Rabissa Kroatiassa on kullattu pyhäinjäännöslipas, jossa väitetään sisältävän Pyhän Kristoforoksen pääkallon. Kirkon mukaan pää­kallo tuotiin sinne 1000-luvulla, ja kun se sijoitettiin kaupunginmuurin päälle, se tuhosi saraseenien armeijan, joka parhaillaan piiritti kaupunkia.

Mitalit
Mitaleja, joissa on Pyhän Kristoforoksen nimi ja kuva, käyttävät yleisesti riipuksina varsinkin matkustajat hartauden harjoittamiseksi ja pyytääkseen häneltä siunausta. Hänen pienois­patsaitaan pidetään usein autoissa. Ranskassa näihin mitaleihin liittyy usein käytetty sanonta "Regarde st. Cristophe et va-t-en rassuré" (Katso Pyhää Kristoforosta ja jatka matkaasi rauhoittuneena"); espanjan­kielisissä maissa taas sanotaan: "Si en San Cristóbal confías, de accidente no morirás" ("Jos luotat Pyhään Kristo­forokseen, et kuole onnettomuudessa").
Itävallassa järjestetään vuosittain lähimpänä Pyhän Kristo­foroksen päivää olevana sunnuntaina rahankeräys ajoneuvojen hankkimiseksi lähetys­saarnaajille, ja silloin ihmisiä pyydetään antamaan hyvin pieni rahamäärä jokaista kilo­metriä kohti, jonka he ovat vuoden aikana matkustaneet turvallisesti.

 Yleinen suojeluspyhimys

Kristoforos on laajalti suosittu pyhimys, jota pidetään urheilijoiden, merimiesten, lautturien ja matkailijoiden suojelus­pyhimyksenä.Mershman, F. (1908). St. Christopher. In The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company. Retrieved September 16, 2008 Häntä kunnioitetaan yhtenä neljästä­toista pyhästä auttajasta. Häneltä pyydetään myös suojelusta muun muassa ukkosta, kulkutauteja, epilepsiaa, tulvia ja myrskyjä vastaan, ja hän on myös jousiampujien, opiskelijoiden, merimiesten, kirjansitojien, puutarhurien ja kuljettajien suojeluspyhimys.Dioces of Orange hosts First Annual Blessing of the Waves in Surf City  Roman Catholic Diocese of Orange, September 15, 2008

Paikkakuntien suojeluspyhimys
Kristoforos tunnetaan myös monien paikkakuntien suojeluspyhimyksenä. Niitä ovat Baden, Braunschweig ja Mecklenburg Saksassa, Barga Italiassa, Rab Kroatiassa, Saint Kitts, Girona Espanjassa, Mondim de Basto Portugalissa, Agrinion Kreikassa, Vilna Liettuassa, Riika Latviassa, Havanna Kuubassa ja Paete Filippiineillä.

 Pyhä Kristoforos taiteessa 
Koska Pyhä Kristoforos tunnetaan matkustajien suojeluspyhimyksenä ja suojelijana äkilliseltä kuolemalta. Monissa kirkoissa on hänen patsaansa, joka usein on sijoitettu vastapäätä etelänpuoleista ovea niin, että se on helposti nähtävissä. Hänet kuvataan tavallisesti jättiläiskokoisena miehenä, jolla on lapsi harteillaan ja sauva toisessa kädessä. Englannissa on enemmän Pyhää Kristoforosta kuin ketään muuta pyhimystä esittäviä seinämaalauksia; vuonna 1904 Mrs. Collier, joka kirjoitti asiasta British Archaeological Associationille, mainitsi kaikkiaan 183 häntä esittävää maalausta, veistosta tai muuta teosta, mikä ylittää kaikki muut paitsi Neitsyt Marian. Myös Suomessa Hattulan Pyhän Ristin kirkossa on näyttävä Kristoforos-maalaus eteläportaalia vastapäätä tervehtimässä kirkkoon astujia.Knapas, Marja Terttu (toim.): Hattulan ja Tyrvännön kirkot. Suomen kirkot 20. Tampereen hiippakunta 1. Hämeen rovastikunta 1, s. 44–45. Museovirasto 1997.

Ortodoksissa ikoneissa Pyhä Kristoforos kuvataan usein koiranpäisenä. Leslie Ross olettaa, että tämä bysanttilainen kuvaus Pyhästä Kristoforoksesta juontuu siitä, että kanaanilaisia tarkoittava latinan sana cananeus on sekoitettu sanaan canineus, koiramainen. Koska Kristoforos ei vanhimpien legendojen mukaan ollut kanaanlilainen vaan marmaricalainen, on silti luultavampaa, että erehdys tapahtui toisin päin: koiramainen (canineus) pyhimys muuttui kanaanilaiseksi (cananeus).

 Lähteet 



 Viitteet 

Kirjallisuutta








 Aiheesta muualla 

 Saint Christopher Website with information and references about St. Christopher.
 "The Life of Saint Christopher", The Golden Legend or Lives of the Saints, Temple Classics, 1931 (Compiled by Jacobus de Voragine, Translated by William Caxton) at the Fordham University Medieval Sourcebook
 St. Christopher page  at Christian Iconography
 St. Christopher in the Golden Legend: Latin original, English translation (Caxton) 
 "The Passion of St. Christopher"
 Irish "Passion of St. Christopher"

Luokka:Pyhimykset
Luokka:Pyhät