Nike-Ajax

Nike-Ajax (MIM-3) oli Yhdysvaltain ensimmäinen kohdeilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Sitä edelsi projekti Hermes. Koulutuskäyttöön asetyypin ensiversio saapui vuonna 1953. Tietämystä tähän täysin uuteen aselajiin saatiin toisen maailmansodan hävinneeltä Saksalta. Muiden muassa Wernher von Braun oli uusia yhdysvaltalaisia rakettitieteen tutkijoita.

Esisopimus Nike-ohjusprojektiin laadittiin AT&T:n tytäryhtiö Western Electricin kanssa 8. helmikuuta 1945. Aluksi torjuntatavoitteeksi asetettiin, B-29:n vastaavaa konetyyppiä pudottava ilmatorjuntaohjuksella. 

Alustava kehittämissuunnitelma laadittiin erittäin pikaisesti toisen maailmansodan jälkeen, jo 13. syyskuuta 1945.Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 57.

Ohjustyypin poisto Yhdysvaltain armeijan kalustosta alkoi jo vuonna 1958 Nike-Herculesin saavuttua torjuntanäyttämölle.Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 59. Nike-Herculesin aseistusosa eli räjähdyskärki varustettiin ydinlatauksella, jonka teho oli 20 kT (W-7). Nike-Ajaxin lopullinen kalustopoisto tapahtui vuonna 1963. Nike-Ajaxia käytti usea Yhdysvaltain sotilaallinen yhteistyökumppani (lähinnä Nato-maita), Pohjoismaista ainakin Tanska.

Ohjustyypin fyysisiä suoritusarvoja
 pituus 9,95 m (ilman apurakettia 5,95 m)
 läpimitta 370 mm (37 cm)
 siipien kärkiväli 1,27 m
 laukaisupaino 1 016 kg apuraketilla, ilman 472 kg
 taistelulatauksen paino 140 kg, jossa 3 esisirpaloitua HE-panosta (konventionaalinen High Explosive -panos)
 nopeus: maks. 750 m/s (Mach 2.3)
 torjuntaetäisyys: maks. 50 km
 torjuntakorkeus: 18,3 km (18 300 m)
Lähde: Lappi, Ahti: Ilmatorjunta kylmässä sodassa, 2003, s. 58.

 Lähteet 


 Viitteet 

 Aiheesta muualla 




Luokka:Ilmatorjuntaohjukset
Luokka:Yhdysvaltalaiset ohjukset

en:Project Nike#Nike Ajax