Mäkileinikki

Mäkileinikki (Ranunculus bulbosus) on lähinnä Euroopassa tavattava monivuotinen, kuivien kasvupaikkojen leinikkilaji. Mäkileinikki on myrkyllinen kasvi.Retkeilykasvio 1998, s. 78. Kasvi sisältää sukunsa nimikko-glykosidia, ranunkuliinia (C11H16O8) ja anemoniinia (C10H8O4). Ranunkuliinin hajoamistuotteena elimistössä syntyy protoanemoniinia (C5H4O2), joka voi aiheuttaa mm. ruoansulatuskanavan ärsytystä.

 Ulkonäkö ja koko 
Mäkileinikki kasvaa tavallisesti 15–30 cm korkeaksi. Kasvi on yksi- tai kaksivartinen. Varsi on pysty, pitkähaarainen, tyviosastaan siirottavakarvainen ja tyvestä mukulamainen. Varren yläosa on pitkälti lehdetön. Aluslehtiä on kahdesta viiteen kappaletta. Lehtien lapa on 2–5 cm pitkä ja kolmisorminen. Lehdykät ovat kolmihalkoisia, hampaisia ja keskilehdykkä tavallisesti melko pitkäruotinen. Varsilehtien lehdykät ovat melko kapea- ja niukkaliuskaisia. Kasvin ylimmät lehdet ovat kolmisormisia ja ehytlehdykkäisiä. Kukkaperä on uurteinen ja kukkapohjus on karvainen. Kukka on tavallisesti 20–25 mm leveä ja siinä on kaksi kehäkiehkuraa. Verhiö on viisilehtinen, verholehdet ovat taakäänteisiä, vaaleita ja valkokarvaisia. Myös terälehtiä on viisi kappaletta. Terälehdet ovat väriltään kullankeltaisia, leveän vastapuikeita ja niissä on mesikuoppa. Mäkileinikki kukkii Suomessa touko-kesäkuussa. Hedelmistössä on 2,5–3 mm pitkiä pähkylöitä, joissa on lyhyt, hyvin käyrä ota.Retkeilykasvio 1998, s. 75, 78.Suuri Pohjolan kasvio 2005, s. 178.

Mäkileinikistä tunnetaan kahta eri alalajia: subsp. bulbosus ja subsp. aleae.

Suomessa tavattavista leinikkikasveista mäkileinikki muistuttaa suuresti etelänleinikkiä (Ranunculus sardous). Jälkimmäinen on kuitenkin yksivuotinen, eikä sen varren tyvi ole mukulamainen. Mäkileinikin voi sekoittaa myös aholeinikkiin (Ranunculus polyanthemos), niittyleinikkiin (Ranunculus acris) ja rönsyleinikkiin (Ranunculus repens).

 Levinneisyys 
Euroopassa mäkileinikkiä kasvaa Pyreneiden niemimaalta ja Britteinsaarilta Venäjän ja Ukrainan länsiosiin. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Etelä-Norjaan, -Ruotsiin ja -Suomeen sekä Baltian maihin, etelässä Etelä-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan. Lisäksi Kaukasuksen alueella lajilla on laajempi erillinen esiintymä. Euroopan ulkopuolella mäkileinikkiä esiintyy paikoin Turkissa ja Pohjois-Afrikassa. Ihmisen mukana laji on levinnyt myös Pohjois-Amerikkaan, jossa sitä tavataan lähinnä itärannikolla. Alalajeista nimirotu subsp. bulbosus on vallitseva, alalajia subsp. aleae tavataan Etelä-Euroopassa Pyreneiden niemimaalta Italiaan, sekä Pohjois-Afrikassa.

Suomessa mäkileinikkiä kasvaa paikoin yleisenä Ahvenanmaalla ja Varsinais-Suomessa, joissa se on muinaistulokas. Muualla Suomessa laji on harvinainen uustulokas, jota on aikaisemmin tavattu lähinnä rannikkokaupungeissa eri puolella maata.

 Elinympäristö 
Mäkileinikki viihtyy aurinkoisilla kasvupaikoilla, kuten niityillä, ahoilla, mäenrinteillä, kallioilla ja pihoilla. Toisinaan lajia voi tavata satamissa tulokkaana.

 Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Suuri Pohjolan kasvio. Toim. Mossberg, Bo & Stenberg, Lennart. Kustannusosakeyhtiö Tammi, Helsinki 2005 (2003).

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Suomen Lajitietokeskus: Mäkileinikki (Ranunculus bulbosus)
 Kasviatlas 2022: Mäkileinikin (Ranunculus bulbosus) levinneisyys Suomessa
 Pinkka – Lajintuntemuksen oppimisympäristö: Mäkileinikki (Ranunculus bulbosus)
 Luontoportti: Mäkileinikki (Ranunculus bulbosus)
 United States Department of Agriculture (USDA): Ranunculus bulbosus 
 Canadian Biodiversity Information Facility (CBIF): Ranunculus bulbosus 

Luokka:Leinikit
Luokka:Myrkylliset kasvit