Kansalaislaulu

Kansalaislaulu (Olet maamme armahin Suomenmaa) on J. H. Erkon vuonna 1883 kirjoittama isänmaallinen laulu, jonka sävelmänä on vanha kansansävelmä Kreivin sylissä istunut. Se ilmestyi alun perin kokoelmassa Uusia runoelmia.  

Laulusta tunnetaan parhaiten ensimmäinen säkeistö, joka sävyltään muistuttaa vanhempia, lähinnä maisemaa ihannoivia isän­maallisia lauluja, kuten Maamme laulua.. Se on alun perin kuitenkin tarkoitettu vain johdannoksi ja poikkeaa oleellisesti vasta laulun myöhemmissä säkeistöissä ilmenevästä varsinaisesta sanomasta, joka esimerkiksi Matti Klingen tulkinnan mukaan on radikaalinen, miltei utopistis-sosialistinen, ja ilmentää tuolloisen nuor­suomalaisen puolueen ja sen edeltäjän K.P.T:n aate­maailmaa. Niinpä laulussa toivotaan maailman kummastelevan sitä, miten tarmokkaasti Suomessakin toimitaan edistyksen ja muiden arvokkaiden ihanteiden puolesta. Laulun loppu­puolen säkeistöjä lauletaan kuitenkin harvoin, ja monissa laulu­kirjoissakin ovat sen alku­peräisistä 12 säkeistöstä mukana vain neljä ensimmäistä sekä kymmenes ja kahdes­toista, joskus myös yhdes­toista säkeistö.esim. Suuri toivelaulukirja 2, 

Kansalaislaulu omaksuttiin jo kirjoittajansa elin­aikana suomalaisten nuoriso­seurojen tunnus­lauluksi. 

Kansalaislaulun alku­sanat (Olet maamme armahin Suomenmaa) sekä sävelmän alku­tahdit on lainattu ironisessa mielessä myös Emil Reteen vuonna 1967 kirjoittamaan ja Irwin Goodmanin esittämään lauluun Ryysyranta, jonka sävy kuitenkin on kokonaan toinen.

Kansalaislaulun sävelmän voi tunnistaa myös tunnetusta virolaisesta isänmaallisesta laulusta Sind surmani, joka laulettiin ensi kerran Viron ensimmäisillä laulujuhlilla vuonna 1869. Säveltäjä Aleksander Kunileidia innoitti työssään sama kansansävelmä Kreivin sylissä istunut, jonka hän oli ilmeisesti löytänyt Karl Collanin kansanlaulukokoelmasta.

 Laulun sanat 

1. Olet maamme, armahin Suomenmaa,  
ihanuuksien ihmemaa.
Joka niemeen, notkohon saarelmaan
kodin tahtoisin nostattaa.

2. Kodin ympäri viljavat vainiot
kalarantoja kaunistais,
Jalon kansan kuntoa laulelmat
yli aaltojen kuljettais.

3. Saisi kuulla maailma kummakseen,
miten täälläkin taistellaan,
pyhän, kauniin, oikean voitollen
ilojuhlina riemuitaan.

4. Kuinka kansa, pieni ja köyhäkin
edistykselle uhria toi,
ihanteen, jalon aatteen alttariin
rovon viimeisen kantaa voi.

5. Kuinka uskaltaa sekä toivoa
tämä kansa on tohtinut,
vaikka vallitsi nälkä, kuolema,
valo maast' oli sammunut.

6. Tohti toivoa sekä voittaakin,
valon temmata soihdukseen;
omat laulunsa nostaa kuultaviin
ihanimmaksi oppaakseen.

7. Ja se kuinka nyt kuohuu nuoruuttaan
kuni kihlattu morsian.
Vapautta se häiksensä valmistaa
tulevaisuuden juhlahan.

8. Sitä varten kansa nyt kilvan käy
isänmaallensa uhraamaan,
valon liedellä nuoriso valmistuu
toivon-aikoja ohjaamaan.

9. Nosta, nosta jo henkesi kahleistaan,
satavuosia sortunut!
Kansa yksi on Suomessa, yhdellen
voiton arpa on langennut.

10. Työhön, työhön yhtenä kansana siis
rehellisehen, arvoisaan!
Saman maan, saman kansan onnellen
joka korsikin kannetaan.

11. Kuka kurja hylkien silmäilee
suuriarvoinen alhempaan?
Saman arvon, kunnian ansaitsee,
joka mies on paikallaan!

12. Kaikki, kaikk' ylös yhtenä miehenä nyt
Suomen onnea valvomaan!
Hetken työ tuhatvuosihin vaikuttaa,
isänmaahan ja maailmaan.

Lähteet

Luokka:Suomalaiset isänmaalliset laulut