Kilometripylväs

pienoiskuva|oikea|Roomalaisaikainen pylväs Kirkby Thoren ja Temple Sowerbyn välissä A66-tien varrella Englannissa (ei etäisyysmerkintöjä).
pienoiskuva|oikea|Kilometripylväs Turuntien (seututie 110, ent. valtatie 1) varrella Espoon Bembölessä, 18 km Helsinkiin, 149 km Turkuun.
pienoiskuva|oikea|Puinen kilometripylväs Kyrönkankaantiellä Kuninkaanlähteen ja Jämin välillä.
pienoiskuva|oikea|Nykyaikainen etäisyystaulu (liikennemerkki 661), joka osoittaa etäisyydet tiettyihin kohteisiin.

Kilometripylväät ovat tien varteen pystytettyjä, tavallisimmin kivisiä pylväitä tai patsaita, joihin on merkitty kilometreinä mitattu etäisyys johonkin kaupunkiin, muuhun asutuskeskukseen tai tienristeykseen. Sellaisia on monissa maissa pystytetty teiden varsille kilometrin välein sen jälkeen, kun metrijärjestelmä tuli käyttöön. 

Aikaisemmin, esimerkiksi Yhdysvalloissa vielä nykyäänkin, on vastaavanlaisia pylväitä ollut teiden varressa jonkin muun mittayksikön, esimerkiksi virstan tai mailin välein, jolloin niitä on sen mukaisesti sanottu esimerkiksi virstanpylväiksi. Sanaa virstanpylväs käytetään edelleen kuvaannollisesti tarkoittamaan jossakin asiassa saavutettua välitavoitetta tai käännekohtaa.

Vanhimmat tunnetut tien varrelle määrävälein pystytetyt pylväät olivat Rooman valtakunnan aikaisten pääteiden varsilla. Ensimmäiseksi sellaiset pystytettiin Via Appian varrelle, myöhemmin lukuisille muillekin teille. Useinkaan niihin ei ollut merkitty paikannimiä eikä etäisyyksiä mihinkään kohteeseen, ainoastaan tien rakennusaikaisen keisarin nimi.

 Kilometripylväät Suomessa 
Suomen tie­verkko mitattiin ensimmäisen kerran 1500-luvulla Kustaa Vaasan määräyksestä. Mittayksikkönä käytettiin vanhaa suomalaista peninkulmaa. Mittaus oli kuitenkin varsin epä­tarkka, koska penin­kulman pituus vaihteli eri seuduilla.

Kun Ruotsiin ja siihen kuuluneeseen Suomeen 1600-luvulla perustettiin kestikievarilaitos, päätettiin tiet mitata uudestaan. Vuonna 1649 määrättiin, että teille oli 1/4 penin­kulman välein pystytettävä kivet tai puiset merkit (peninkulmapylväs = milstolpe), joihin oli merkitty Ruotsin kruunu, kuninkaan nimi ja penin­kulma­määrä.

1820-luvulla Suomen teitä marssineet Venäjän sotilaat esittivät, että teiden varsien pylväisiin ei Suomessa enää merkittäisi etäisyyksiä peninkulmina (10 688 metriä) vaan virstoina, joka on vanha venäläinen pituusmittayksikkö (1 066,8 metriä). Kun suomalaiset eivät halunneet luopua vanhasta mittajärjestelmästään, synnytettiin vuonna 1827 kompromissina uusi pituusmittayksikkö Suomen virsta, jonka pituus on 1/10 Ruotsin peninkulmasta eli 1 068,8 metriä. Suomen virsta oli näin 2 metriä pidempi kuin Venäjän virsta. Teiden mittauksessa vajaan kahden promillen erolla ei ollut merkitystä. Strang, Jan: Vanhoista pituusmitoista ja mittakaavoista. Kirjassa: 

Vuonna 1827 keisari Nikolai I määräsi Suomen tiet mitattaviksi uudestaan. Vaikka tiestön yllä­pito­vastuu kuului maan­omistajille, teiden varsille pystytettiin valtion kustannuksella virstan välein patsaat, joissa etäisyys oli mitattu Pietarista, Helsingistä ja läänin pää­kaupungista. Neljännen kerran koko tiestö mitattiin Aleksanteri III:n vuonna 1888 antaman määräyksen mukaisesti, kun Suomessa siirryttiin metrijärjestelmään.

Vuoden 1918 tielain nojalla Suomen tie­verkko siirtyi Tie- ja vesi­rakennusten yli­hallituksen (TVH) yllä­pidettäväksi valtion kustannuksella. TVH mittasi Suomen tiet viidennen kerran 1920-luvun lopulla ja 1930-luvun alussa. Tällöin käyttöön tuli kolmenlaiset kilo­metri­pylväät. Pääteiden varsille asetettiin kiviset, litteät ja ylös­päin kapenevat pylväät, joissa oli allekkain lukemat kummassakin suunnassa olevaan kaupunkiin tai muuhun kohteeseen. Muille vilkkaille teille pylväät asetettiin tiehen nähden noin 45 asteen kulmaan, jolloin kummallekin puolelle merkittiin etäisyys sillä puolella olevalle paikka­kunnalle. Täten edessä seuraavaan kohteeseen saattoi lukea vain vilkaisemalla taakseen. Sivuteille pystytettiin puiset tolpat, joihin kilo­metri­määrät merkittiin laatoilla. Vuonna 1938 määrättiin valta- ja kantateiden varsilla oleviin kilo­metri­pylväisiin merkittäviksi myös teiden numerot.

Vuonna 1979 Suomessa oli 7500 kivistä kilometripylvästä. 1980-luvun alussa kilo­metri­pylväät päätettiin poistaa teiden varsilta, koska niiden katsottiin käyneen matkan mittaamisen kannalta tarpeettomiksi ja onnettomuus­tilanteissa vaarallisiksikin. Osa niistä myytiin, jolloin ne on esimerkiksi saatettu pystyttää pientalon pihan portin­pylvääksi ja aikaisemman kilo­metri­luvun paikalle niihin on usein maalattu osoitenumero. Joidenkin vanhojen teiden varsilla kilo­metri­pylväät tai osa niistä on kuitenkin edelleen pystyssä. Museovirasto on myöhemmin julistanut vielä jäljellä olevat kiviset kilo­metri­pylväät historiallisen ajan kiinteiksi muinaisjäännöksiksi.

Nykyisin pääteiden varsilla etäisyydet kaupunkeihin ja muihin asutus­keskuksiin ilmoitetaan etäisyys­tauluilla (liikennemerkillä 661). Sellaisia ei kuitenkaan ole joka kilo­metrillä vaan yleensä ainoastaan suurimpien liittymien jälkeen.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

Luokka:Tieliikenne
Luokka:Pylväät