Magneettimäki

Magneettimäen tie on museotie Inarissa, viitisen kilometriä Saariselän matkailukeskuksesta pohjoiseen. Tieosuus otettiin museotieksi vuonna 1992  ja se sisältyy Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Jäämerentien historiallisena kohteena yhdessä Saarenputaan sillan kanssa. Museotie on valtatie 4:n vanha linjaus Urupään pohjoisrinteellä. Jäämerentien osuus Rovaniemeltä Ivaloon valmistui vuonna 1913 ja loppuosa Liinahamariin 1930-luvulla. Vuodesta 1938 Jäämerentiestä tuli osa valtatie 4:ää.

Nelostielle valmistui uusi linjaus 1970-luvun lopulla (tien opaskyltin mukaan 1976) ja Magneettimäki jäi pois yleisestä käytöstä. Museotien puolivälissä on opastetaulu, pysäköintipaikka ja muistomerkki.

 Tien kuvaus 
Magneettimäki on jyrkkä mäki museotiellä, mäen kaltevuudeksi on arvioitu keskimäärin noin viisi, enimmillään noin kahdeksan prosenttia. Mäki sai nimensä 1930- ja 1940-lukujen kuorma-autoilijoilta, joiden autot hyytyivät jyrkkään nousuun. Autoilijat selittivät ongelman johtuvan magneetista, joka imi hevosvoimat autojen moottoreista. Arkisempi syy oli sen ajan kuorma-autojen moottorien vaatimattomat tehot ja se, että puuttomassa maisemassa tien todellinen jyrkkyys ei kiintopisteiden puuttuessa käy selville. Tie on kapea ja siinä on useita tiukkoja mutkia. Magneettimäen tiellä kunnioitetaan 1940-luvun kuorma-autoilijoiden ponnisteluja Liinahamarin reitillä.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 

 Joni Skiftesvik: Lipsauttajat, romaani, WSOY 2002
  Matti Grönroosin autokameravideo Magneettimäen tiestä Youtubessa (kesto 7:24)

Luokka:Suomen museotiet
Luokka:Inarin nähtävyydet
Luokka:Valtakunnallisesti merkittävät rakennetut kulttuuriympäristöt Suomessa