Kulutusosuuskuntien Keskusliitto

Kulutusosuuskuntien Keskusliitto ry (vuodesta 1983 Kulutusosuustoiminnan Keskusliitto, lyhenne KK) oli vuosina 1916–1991 toiminut Suomen edistysmielisen osuuskauppaliikkeen (E-liike) aatteellinen keskusjärjestö.WSOY iso tietosanakirja 5: Kp–L, s. 60. WSOY, Porvoo–Helsinki–Juva 1996.Kulutusosuustoiminnan Keskusliitto KK Työväen Arkisto. Viitattu 1.9.2022. Se harjoitti myös itse merkittävää liiketoimintaa.

Suomen osuuskauppaliikkeen muiden suuntausten vastaavat keskusjärjestöt olivat porvarillisen osuuskauppaliikkeen Pellervo-Seura ja ruotsinkielisten osuuskauppojen Finlands Svenska Andelsförbund.Otavan suuri ensyklopedia 13: Optiikka–polttokenno, s. 4956–4957. Otava, Helsinki 1979.

KK:n julkaisemia lehtiä olivat Me (per. 1916, aiemmat nimet Kuluttajain Lehti ja Kuluttaja), Konsumenten (per. 1921, aiempi nimi Konsumentbladet), Maamies (aiempi nimi Viljelijä) ja E (edeltäjät Työtoveri ja Osuusliike, per. 1925).Pieni Tietosanakirja 2: Häihä–Lyypekki, s. 1103. 3. painos. Otava, Helsinki 1960.Otavan suuri ensyklopedia 22: Tietosanakirja ja hakemisto hano–L, s. 8740. Otava, Helsinki 1982.Raija Itkonen: ”Kulutusosuuskuntien Keskusliitto (KK) r.y.”, s. 5–9 teoksessa Osuuskauppamiehiä ja naisia (2002). Artikkelin verkkoversio 

Historia

Kulutusosuuskuntien Keskusliiton perustivat neuvontajärjestökseen työväenliikettä tukeneet osuuskaupat, jotka olivat tyytymättömiä maanviljelijöiden etuja ajaneiden porvarillisten maaseutuosuuskauppojen valta-asemaan osuuskauppaliikkeessä. Maaseutuosuuskaupat olivat saaneet suuremman lukumääränsä avulla enemmistön Suomen Osuuskauppojen Keskuskunnan (SOK) johtoelimissä, vaikka työväenosuuskauppojen jäsenmäärä ja liikevaihto oli suurempi.Komulainen 2021, s. 23–25. Helsingissä 12. marraskuuta 1916 pidetyssä KK:n perustavassa kokouksessa oli edustettuina 89 osuuskauppaa.Vuosisatamme kronikka, s. 204. Gummerus, Helsinki 1987. KK:hon liittyi aluksi 141 osuuskauppaa, joissa oli yhteensä 57 000 jäsentä, kun taas pellervolaiseen Osuuskauppojen Liittoon jäi 161 osuuskauppaa, joiden jäsenmäärä oli 35 000. Osuuskauppaliikkeen lopullinen jakautuminen tapahtui joulukuussa 1917, jolloin KK:n piirissä olleet osuuskaupat irtautuivat myös SOK:sta ja perustivat omaksi keskustukkuliikkeekseen Osuustukkukaupan (OTK).

KK:lla oli neuvonta-, valistus-, opinto-, tilintarkastus-, tilasto-, toimenvälitys-, lakiasiain- ja rakennusosastot. Se aloitti osuuskauppakurssit vuonna 1920 ja ylläpiti vuodesta 1923 kirjeopistoa sekä vuodesta 1924 osuuskauppakoulua. Koululle valmistui vuonna 1953 oma rakennus Helsingin Roihuvuoreen, josta KK oli edellisenä vuonna ostanut Strömsin kartanon. Osuuskauppakoulu ja KK:n kirjeopisto yhdistyivät vuonna 1970 E-instituutiksi, joka toimi vuodesta 1988 Helsingin Vallilassa.Roihuvuoren kotikaupunkipolut Roihuvuori-Seura. Viitattu 30.8.2022. KK:n valistustoimintaan kuului muun muassa erilaisten tapahtumien ja kansanjuhlien järjestäminen. Valistusosaston päällikkönä toimi pitkään Yrjö Kallinen ja myöhemmin Sakari Kiuru.Komulainen 2021, s. 35–36, 44–45, 83.

Vaikka E-liikkeen keskustukkukaupan rooli kuului ensisijaisesti OTK:lle, myös KK toimitti osuuskaupoille erilaisia tarvikkeita ja perusti sitä varten omaa tuotantoa, jonka tuotteita alettiin myydä ulkopuolisillekin.Komulainen 2021, s. 94–96, 99–100. KK omisti muun muassa kirjapainon, paperipussitehtaan, metalliteostehtaan, silkkipainamon ja taimiston. Se myi rakennustarvikkeita ja – ostettuaan 1950-luvun lopulla Sivenin Koneliikkeen – radioita ja televisioita. KK valvoi kaikkea edistysmielisen osuuskauppaliikkeen rakennustoimintaa, ja osuuskauppojen uudet rakennukset suunniteltiin sen rakennusosastolla.Komulainen 2021, s. 39.

KK oli osallisena Vakuutusyhtiö Kansan, Rakennuskunta Hakan, Kustannusyhtiö Tammen, Valtakunnallisen Vuokratalo-Osuuskunnan (VVO) ja useiden muiden E-liikkeesseen kuuluneiden yritysten perustamisessa.Komulainen 2021, s. 38, 54, 62, 65, 90–91. KK ja sen jäseninä olleet osuusliikkeet rahoittivat alueellisten Haka-osuuskuntien harjoittamaa yleishyödyllistä asuntotuotantoa, jota johtamaan perustettiin KK:n asunto-osasto ja asuntoneuvosto. KK:n asunto-osaston arkkitehdit suunnittelivat talot pääosaan Hakan aluerakennuskohteista, joihin kuului useita pääkaupunkiseudun lähiöitä.Unto Luukko: Rakentajan elämänkaari – Helsingin Hakan noususta Haka-konsernin tuhoon 1938–1994, s. 41, 60, 91, 100–101, 106–107, 113–114. Otava, Helsinki 2000.  KK:n rakennusosasto jaettiin 1950-luvulla arkkitehtiosastoon, joka suunnitteli liikerakennuksia, ja insinööriosastoon, joka vastasi rakentamisesta. 1950-luvun lopulta alkaen KK rakennusurakoi itsekin kohteita myös osuuskauppaliikkeen ulkopuolisille asiakkaille. Sen urakoimia olivat muun muassa Helsingissä sijaitsevat Suomen Hotelli- ja ravintolakoulu, Makkaratalo ja Jätkäsaaren ”Bunkkeri”-satamavarasto sekä Riihimäen aluesairaala ja Jorvin sairaala Espoossa. KK:n arkkitehtiosaston päällikkönä toimi vuodesta 1954 lähtien 1970-luvun lopulle arkkitehti Jouko Ylihannu.

KK:n ja OTK:n päällekkäiset toiminnot ja keskinäinen kilpailu muodostuivat rasitteeksi koko E-liikkeelle, mutta monet osuuskauppiaat ja varsinkin kansandemokraatit vaativat KK:n vahvan aseman säilyttämistä. OTK:n aloitteesta tuotantoa ja kauppaa alettiin vuodesta 1967 lähtien asteittain keskittää sen alaisuuteen. Ratkaiseva käänne tapahtui vuonna 1970, jolloin KK:n rakennusurakointi tuotti suurtappiot. KK jäi tämän jälkeen toissijaiseen rooliin OTK:hon nähden, mutta säilytti tiiviin kytköksen muihin työväenjärjestöihin. Pääosa KK:n liiketoiminnoista lopetettiin tai yhtiöitettiin 1970-luvulla tai viimeistään 1980-luvulla.

KK:n nimi muutettiin vuonna 1983 muotoon Kulutusosuustoiminnan Keskusliitto. Samana vuonna toteutetun niin sanotun Eka-fuusion seurauksena KK:n jäseniksi jäi vain kaksi suurta osuusliikettä, Eka-yhtymä ja Elanto.Muistojen E-liike  Valtakunnallinen Työväentalomuseo 4.5.2014. Viitattu 31.8.2022. Kaikki osuusliikkeiden jäsenpalveluun liittyneet tehtävät siirrettiin KK:lta Ekalle ja Elannolle. KK:n rooli rajoittui tämän jälkeen E-liikkeen aatteellisen keskusjärjestön asemaan, kuluttajapoliittiseen ja julkaisutoimintaan sekä kansainvälisiin järjestösuhteisiin. Se myi pois tarpeettomaksi käynyttä kiinteistö- ja maaomaisuuttaan ja sijoitti myyntivoitot Ekan ja Elannon jäsenosuuksiin kohentaakseen niiden taloutta.KK tuki Ekaa ja Elantoa 108 miljoonalla markalla (vain tilaajille) Helsingin Sanomat 21.12.1985, s. 36. HS Aikakone. Viitattu 1.9.2022. Vuoden 1986 jälkeen KK:lla ei enää ollut lainkaan omaa palkattua henkilökuntaa ja Ekan henkilöstö vastasi sen jäljelle jääneestä toiminnasta.Komulainen 2021, s. 180, 182.

Joulukuussa 1991 KK päätettiin lakkauttaa, ja sen omaisuus jaettiin jäsenosuuskuntien Ekan ja Elannon kesken. Tammikuussa 1992 Eka, Elanto ja SOK perustivat yhdessä KK:n seuraajaksi Suomen Kuluttajaosuustoiminnan Liiton.Pellervo Alanen: SOK ja Eka yhteistyöhön kuluttajaosuustoiminnassa SOK:lta jäähyväiset Pellervo-Seuralle, Ekan KK aiotaan lopettaa (tilaajille) Helsingin Sanomat 3.12.1991. Viitattu 1.9.2022.Uusi osuustoimintajärjestö sai ensimmäiset johtajansa (tilaajille) Helsingin Sanomat 30.1.1992. Viitattu 1.9.2022. Tämä merkitsi E-liikkeen loppua.

Toimipaikka
KK:n pääkonttori toimi vuosina 1921–1942 Helsingin Kruununhaassa osoitteessa Kirkkokatu 14 ja vuosina 1942–1982 Fennian talossa Rautatientorin varrella. Toimintojensa supistumisen vuoksi KK luopui vuonna 1982 omasta toimitalosta ja siirtyi OTK:n tiloihin Sörnäisiin.

Toimitusjohtajat
Nimikkeenä vuosina 1916–1921 sihteeri, vuosina 1952–1975 pääjohtaja, vuodesta 1985 toiminnanjohtaja ja lopuksi pääsihteeri.

Väinö Hupli 1916–1925
Jalo Aura 1926–1947
Jalmari Laakso 1947–1961
Jorma Jalava 1962–1975
Niilo Hämäläinen 1975–1985
Reijo Savolainen 1985
Kalevi Suomela 1985–1989

Komulainen 2021, s. 6–8.

Lähteet
 Anitra Komulainen: Punapääoman linnake: Työväen osuustoiminnan dramaattiset vaiheet. Siltala, Helsinki 2021.

Viitteet

Aiheesta muualla
 , Kansallinen audiovisuaalinen instituutti.

Luokka:Edistysmielinen osuustoiminta
Luokka:Entiset suomalaiset järjestöt