Legs McNeil

Roderick Edward "Legs" McNeil (s. 1956, Cheshire, Connecticut, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija, toimittaja ja rockhistorioitsija. Hän oli yksi Punk -lehden perustajista ja toimittajista. 1980-luvulla hän oli mukana tekemässä Spin -lehteä, ja vuonna 1992 hän perusti lehden Nerve. Legs McNeil julkaisi yhdessä toimittaja Gillian McCainin kanssa kirjan Please Kill Me: The Uncensored Oral History of Punk, joka kertoi punkin juurista ja kehitysvaiheista. Kirja oli valtava menestys ja sitä pidetään yleisesti merkittävänä punkin historiaa käsittelevänä teoksena.

Punk

Vuonna 1975 18-vuotias McNeil asui New Yorkissa, mutta matkusti kesän tultua kotiseudulleen Connecticutiin. Siellä hän tapasi vanhat lukiotoverinsa, sarjakuvapiirtäjä John Holmstromin ja kaupallisella alalla työskentelevän Ged Dunnin. He päättivät aloittaa yhdessä "jonkinlaisen mediahomman", ja Holmstrom keksi perustaa lehden. McNeil piti ideaa alun perin huonona, mutta Holmstrom onnistui vakuuttamaan hänet sillä, että toimittajat saivat aina ilmaista alkoholia. Myös kaksi muuta tekijää vaikuttivat syvästi haluun perustaa lehti; sarjakuvataiteilija Harvey Kurtzman ja The Dictatorsien debyyttialbumi The Dictators Go Girl Crazy!. Niin lehti nimeltä Punk sai lopulta alkunsa. McNeil selitti nimivalintaa seuraavasti:

"Siihen tuntui kiteytyvän kaikki, mistä me digattiin. Punk toi mieleen kännisen, vittumaisen, fiksun vaan ei teennäisen, mielipuolisen, hauskan ja ivallisen meiningin, ja toisaalta se viittasi myös hämärähommiin."

Lehden itsessään haluttiin kertovan kaikesta siitä, mitä sen tekijät itse harrastivat, eli "tv-uusinnoista, bissen kittaamisesta, pesän jahtaamisesta, juustohampurilaisista, sarjiksista, b-luokan elokuvista ja hämärämmästä rockista, josta kukaan muu ei oikein pitänyt." Lehti ja sen perustajat olivat ensimmäisiä, jotka määrittelivät sanan punk edustavan tietyntyyppistä musiikkia, muotia ja asennetta. Siihen asti punk oli tarkoittanut toimetonta katunuorta. McNeil oli kuullut sanan ohjelmassa Kovak, jossa Telly Savalas oli käyttänyt termiä huutamalla "You lousy punk!".

Punk haastatteli lukuisia siihen aikaan vielä melko tuntemattomia newyorkilaismuusikkoja, kuten Joey Ramonea ja Debbie Harrya. Lehteä tehtiin neljä vuotta ennen kuin se päätettiin lopettaa. McNeil perusteli päätöstä sillä, että asia, jolle alun perin oli naurettu, levisi ennennäkemättömiin mittasuhteisiin ja yhtäkkiä punk oli muotia kaikkialla, millä hän viittasi erityisesti punkilmiön Isossa-Britanniassa saamaan suosioon. Perustajien alkuperäinen ajatus oli vanhentunut, eivätkä he enää halunneet jatkaa lehteään.

Kirjallisuus

Vuonna 1996 McNeil julkaisi yhdessä Gillian McCainin kanssa haastattelukokoelman Please Kill Me: The Uncensored Oral History of Punk, joka kertoi punkin juurista ja kehitysvaiheista. Vuonna 2004 hän julkaisi teoksen Alaston Hollywood: Pornoelokuvateollisuuden sensuroimaton historia yhdessä Jennifer Osbornen ja Peter Ravian kanssa. Vuonna 2009 ilmestyi muistelmateos Veljeni Joey Ramone, jonka McNeil kirjoitti yhdessä Joey Ramonen veljen Mickey Leighin kanssa.

 Elokuvia 
Legs McNeil ohjasi pornonäyttelijä Linda Lovelacesta kertovan dokumenttielokuvan Linda Lovelace: Loose Lips - The Last Interview, Elokuva ilmestyi vuonna 2013. 

McNeil ohjasi ja käsikirjoitti myös yhdysvaltalaisesta rikollisesta, huumediileri Frank Lucasista kertovan dokumenttielokuvan The Pusherman, joka ilmestyi vuonna 2025.

 Lähteet 

Aiheesta muualla
 Legs McNeil Gothamistin haastattelussa 
 Legs McNeil Glorious Noisen haastattelussa

Luokka:Yhdysvaltalaiset musiikkikirjailijat
Luokka:Musiikkihistorioitsijat
Luokka:Yhdysvaltalaiset toimittajat
Luokka:Vuonna 1956 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt
Luokka:Musiikkitoimittajat