Orientalismi (kirja)

Orientalismi (Orientalism) on palestiinalaissyntyisen yhdysvaltalaisen kriitikon ja kirjallisuudentutkijan Edward W. Saidin vuonna 1978 ilmestynyt kantaa ottava teos. Sitä on pidetty postkolonialistisen tutkimuksen merkkiteoksena, joka synnyttää edelleen keskustelua. Teoksen on vuonna 2011 julkaissut suomeksi Gaudeamus ja sen on suomentanut Kati Pitkänen.

 Sisältö 
Said arvostelee teoksessaan länsimaita orientalismista eli lähinnä Aasian ja Lähi-idän romantisoinnista ja sen alistamisesta kolonialismin käyttöön. Hän kokoaa kaikki termin orientalismi sisältämät eri merkitykset yhteen ja väittää, että tämän "imperialistisen salajuonen" tavoitteena oli ja on yhä länsimaiden taloudellinen ja poliittinen valta.  Saidin mukaan orientalismi eli oppi idästä ja sen asukkaista oli länsimaissa kehitetty tapa hallita itää ja jopa tuottaa se. Orientalismi kehittyi yhdessä imperialismin kanssa ja tuki sitä. 

Said katsoi, että orientalistinen tutkimus ei ollut objektiivista tiedettä, joka välittäisi totuudenmukaisen kuvan itämaista, vaan  kertoi enemmän tekijöidensä arvomaailmasta.Säntti 2011  Läntinen kulttuuri näki idän eksoottisen kiehtovana, mutta toisaalta tietämättömänä, laiskana ja katalana haaremien maana. Tämä tapa nähdä itä oli samalla keino käyttää valtaa. 

Ennen Saidin teosta orientalismilla oli tarkoitettu neutraalia tieteenalaa. Saidille orientalismi oli ideologia, jossa eurooppalaiset katsoivat orienttia alaspäin. Monet pitivät tulkintaa röyhkeänä.

Said kirjoitti teokseensa myöhemmin jälkisanat (1995) ja esipuheen (2003), jotka ovat mukana suomennetussa laitoksessa. Hän käsittelee niissä kirjasta esitettyä arvostelua.

 Vastaanotto 
Saidin Orientalismi  pani alulle uuden tutkimussuuntauksen, postkoloniaalisen kritiikin,  joka on herättänyt runsaasti myös vastareaktioita. 

Suomalaisissa arvioissa kirja on saanut lähes poikkeuksetta kiitosta.Reime 2011  Helsingin Sanomien muistokirjoituksessa Toni Ervamaa katsoi, että teos Orientalism (1978) mullisti tavan, jolla lännen ja idän, pohjoisen ja etelän, alistajien ja alistettujen suhteista puhuttiin. Ervamaan mukaan pitkälti juuri Saidia sai kiittää siitä, miten äkkiä alettiin puhua "toiseudesta" ja miten poliittisesti korrekti kielenkäyttö yleistyi amerikkalaisilla kampuksilla. Kirjan suomentaja Kati Pitkänen on kuitenkin huomauttanut, että Said usein vääristeli alkutekstien sanavalintoja kärjistääkseen polemiikkiaan.Säntti 2011
 Kriittisiä arvioita 

 Robert Irwin 
Vuonna 2006 brittihistorioitsija Robert Irwin julkaisi Saidin teosta arvostelevan 409-sivuisen kirjan For Lust of Knowing: The Orientalists and their Enemies, jossa hän torjuu Saidin väitteen, että orientalismi on imperialismin ja rasismin kätyri. Irwin katsoo, että orientalismi on sitä, mitä se väittääkin olevansa eli mahdollisimman objektiivista idän kielten, historian, kulttuurin tutkimusta.

 Ibn Warraq 

Laajasti  kirjaa kritisoi Ibn Warraq, joka julkaisi siitä vuonna 2007 yli 500-sivuisen kirjan, Defending the West. A Critique of Edward Said's Orientalism.Ibn Warraq 2007 Ibn Warraq tiivisti näkemyksensä siten, että Edward Saidin kirja Orientalismi on tehnyt hyvin vaikeaksi arabeille ja muslimeille harjoittaa itsekritiikkiä ja etenkin islamin kritiikkiä länsimaissa. Kirja opetti kokonaiselle sukupolvelle arabeja itsesäälin taidon – "jos pahoja imperialisteja, rasisteja ja sionisteja ei olisi ollut, me olisimme olleet suuria." Kirja rohkaisi islamilaisia fundamentalisteja 1980-luvulla, pamputti kaiken islamin kritiikin hiljaiseksi ja vaiensi jopa huomattavia islamin tutkijoita, jotka alkoivat pelätä muslimien loukkaantumista tai sitä, että heidät leimattaisiin "orientalisteiksi".Ibn Warraq 2005, s. 474–475

 Muita arvosteluja 
Brittiläinen John MacKenzie toteaa kirjassa Orientalism: History, Theory and the Arts (1995), etteivät kirjallisuuskritiikki ja diskurssianalyysi  ole parhaita tapoja monimutkaisten historiallisten prosessien analysoimiseen.

Bruce S. Thorntomin  mukaan Saidin sekava teos on kokoelma  kyseenalaista postmodernia teoriaa, sentimentaalista kolmannen maailman puolustamista, räikeitä historiallisia virheitä ja länsimaista syyllisyyttä. Teos  ei ainoastaan turmellut Lähi-idän tutkimuksen laitoksia, vaan myös muita tieteenaloja, kuten englannin kielen ja kirjallisuuden sekä "kulttuurintutkimuksen". Lisäksi se tarjosi oikeutuksia islamilaiselle epäonnistumiselle ja aggressiolle, esittäen ne ymmärrettävinä reaktioina länsimaiden rikoksiin.

Antropologi Philip Carl Salzman arvosteli Saidin näkemystä, jonka mukaan ihmiset ovat samanlaisia, ja siksi olisi essentialismia tehdä kulttuurien välille eroja, jotka toiseuttavat ihmisiä. Salzman väitti, että tällainen todellisten erojen kieltäminen on etnosentrismiä, jossa muita parempina pidetyt länsimaiset arvot projisioidaan myös muihin kulttuureihin.Salzman 2008, s. 14-15 

Arvostelijat ovat huomauttaneet Saidin lukuisista asiavirheistä. Ernest Gellner totesi, että lännen pitkä valtakausi idässä ei pidä paikkaansa, sillä osmanit piirittivät Eurooppaa ja Iberian niemimaa oli pitkään muslimien hallussa. William Montgomery Watt on muistuttanut saksalaisten ja unkarilaisten orientalistien unohtamisesta. 

 Lähteet 








 Viitteet 

Luokka:Vuoden 1978 kirjat
Luokka:Yhdysvaltalaiset tietokirjat
Luokka:Kirjat historiasta
Luokka:Orientalistiikka