Isänmaan ylistys

Isänmaan ylistys (; ) on Lukianoksen kirjoittama lyhyt teos, joka nimensä mukaisesti ylistää isänmaata (tai synnyinkaupunkia).Lukianos: Isänmaan ylistys. Teoksessa Lampén 1924, s. 58–64.

Lukianoksen kirjoitus on muodoltaan puhe. Lukianos on saattanut esittää sen käydessään kotikaupungissaan Samosatassa, jolloin hänen yleisönään olisi ollut kaupungin helleniläistyneitä syyrialaisia.

Lukianoksen mukaan ihmiselle mikään ei ole suloisempaa, kunniakkaampaa tai pyhempää kuin hänen isänmaansa. Ihmiset kyllä ihailevat suuria ja komeita kaupunkeja, mutta kotikaupunkiaan he aina rakastavat, olipa se kuinka pieni ja mitätön tahansa. Lukianos vertaa tätä rakkautta isän rakastamiseen: jalomielinen nuori ei koskaan rakasta ketään ihmistä enemmän kuin isäänsä. Myös jumalat rakastavat omia synnyinkaupunkejaan.

Isänmaan rakkaus näkyy kaikessa ihmisen elämän varrella. Ihmiset opiskelevat ollakseen hyödyksi synnyinkaupungilleen. He eivät vieraissa maissa asuessaankaan koskaan unohda isänmaataan, ja mitä enemmän mainetta joku on vierailla mailla saanut, sitä enemmän hän kaipaa isänmaahansa saadakseen nauttia maineestaan juuri siellä. Mitä vanhempi ihminen on, sitä enemmän hän kaipaa isänmaahansa saadakseen kuolla siellä ja tullakseen sinne haudatuksi. 

Se, että kotimaa on kaikille ihmisille rakas, näkyy myös lainkäytössä: maastakarkotus on raskain rangaistus. Myös sodassa,

Ernst Lampén on suomentanut teoksen (Otava 1924).

 Lähteet 

 Kirjallisuutta 

 Lukianos: Isänmaan ylistys. Teoksessa 

 Aiheesta muualla 

 Lucian: Patriotism 
 Lucian: Patriae Encomium 

Luokka:Lukianoksen teokset