Eino Suhonen

Perhe ja opinnot
Suhosen vanhennat olivat työmies Pekka Suhonen ja Stiina Liisa Nygren. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna Maria Siilinin kanssa.
Hän kävi viisi luokkaa Joensuun lyseota ja työskenteli sen jälkeen vuodesta 1912 alkaen Joensuun tullikamarin ylimääräisenä tullivartijana vuoteen 1913 saakka. Sotilaskoulutusta hän sai jääkärialiupseereille järjestetyllä upseerikurssilla Kadettikoulussa 1921 vuonna ja konekiväärikurssilla Suojeluskuntain päällystökoulussa vuonna 1925.

Jääkärikausi
Suhonen työskenteli vaakakirjurina Pielisjoen kanavien kanavakonttorissa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 13. tammikuuta 1916. Hän osallistui taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.

Suomen sisällissota
Suhonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan aluksi koulutusaliupseeriksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 20. maaliskuuta 1918 alkaen joukkueenjohtajaksi III Täydennyspataljoonan 2. komppaniaan ja edelleen pataljoonan järjestäydyttyä 7. huhtikuuta 1918 alkaen 6. Jääkärirykmentin 16. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Säiniöllä ja Kelkkalassa sekä Viipurissa.

Sisällissodan jälkeinen aika
Suhonen palveli sisällissodan jälkeen 6. Jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona 6:ssa, josta muodostettiin myöhemmin ensin Jääkäripataljoona 3 ja sitten Kajaanin sissipataljoona sekä lopuksi Pohjanmaan Jääkäripataljoona. Hän toimi pataljoonassa joukkueenjohtajana 1. komppaniassa. Kyseisestä joukko-osastosta hänet komennettiin vuonna 1920 Petsamon retkikuntaan. Retkikunnalta palattuaan hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Karjalan kaartin rykmentin 9. komppaniaan. Hän erosi armeijasta 7. heinäkuuta 1922 ja liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin 1. joulukuuta 1922 alkaen paikallispäälliköksi Ruskealan suojeluskuntaan, josta hänet siirrettiin 1. heinäkuuta 1923 alkaen päälliköksi Sortavalan suojeluskuntapiirin IV. alueelle. Suojeluskunnista hän erosi 15. marraskuuta 1925. Myöhemmin hän työskenteli 17. huhtikuuta 1928 alkaen Ruokovirran kanavakasöörinä ja toimi sen ohella 13. syyskuuta 1928 alkaen Maaningan suojeluskunnan harjoituspäällikkönä. Hänen kohtalonaan oli hukkua 5. joulukuuta 1935 Ruokoveteen palatessaan Maaningan suojeluskunnan taisteluharjoituksista.

Lähteet
 Puolustusministeriön Sotahistoriallisen toimiston julkaisuja IV, Suomen jääkärien elämäkerrasto, WSOY Porvoo 1938. 
 Sotatieteen Laitoksen Julkaisuja XIV, Suomen jääkärien elämäkerrasto 1975, Vaasa 1975 .

Viitteet

Luokka:Jääkärit
Luokka:Vuonna 1893 syntyneet
Luokka:Vuonna 1935 kuolleet