Ignati Potapenko

Ignati Nikolajevitš Potapenko (; 30. joulukuuta (J: 18. joulukuuta) 1856 H’ersonin läänin Belozjorkan tai Fjodorovkan kylä – 17. toukokuuta 1929 LeningradRusskije pisateli, s. 111.) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen kirjailija ja lehtimies.

Elämäkerta
Ignati Potapenkon isä oli kristityksi kääntynyt juutalainen, joka yleni armeijan upseeriksi, sai aatelisarvon ja toimi myöhemmin ortodoksipappina. Äiti oli ukrainalainen talonpoikaisnainen. Potapenko kävi H’ersonin hengellisen opiston ja Odessan pappisseminaarin, opiskeli Novorossijskin yliopistossa Odessassa, Pietarin yliopistossa ja Pietarin konservatoriossa. Aluksi hän ansaitsi elantonsa kotiopettajana sekä työskenteli Odessan kaupunginhallinnossa ja kaupunginjohtajan sihteerinä. Myöhemmin hän asui Pietarissa ja MoskovassaRusskije pisateli, s. 112..

Potapenko julkaisi ensimmäiset huomattavat teoksensa vuonna 1881. Hänet tekivät tunnetuksi pienoisromaani Na deistvitelnoi službe (”Vakinaisessa palveluksessa”), kuvaus Sekretar jego prevoshoditelstva (”Hänen ylhäisyytensä sihteeri”) ja romaani Zdravyje ponjatija (”Terveitä käsityksiä”), jotka ilmestyivät kirjallisuuslehdissä vuonna 1890. Potapenko oli kirjailijana tavattoman tuottelias. Hänen vuosina 1891–1899 julkaistut kootut teoksensa (Povesti i rasskazy) käsittävät 12 osaa. Erillisinä kirjoina ilmestyivät muun muassa romaanit Ljubov (”Rakkaus”, 1894), Zvezda (”Tähti”, 1894), Odin (”Yksin”, 1896), Ne geroi (”Ei sankari”, 1896), Stšastje ponevole (”Tahatonta onnea”, 1897), Živaja žizn (”Elävää elämää”, 1898), Slovo i delo (”Sanat ja teot”, 1898), Nuoren miehen muistiinpanot (Zapiski molodogo tšeloveka, 1898), Kaksi onnea (Dva stšastja, 1898) ja Svetlyi lutš (”Valonsäde”, 1899)Russkije pisateli, s. 112–113.. Kirjailijan teemoja ovat ajankohtaiset yhteiskunnalliset kysymykset sekä narodnikkien vallankumousyritysten epäonnistumista seurannut ”pienten tekojen” teoria. Hänen sävyltään optimististen teostensa sankari on tervejärkinen hyvä ihminen, joka pyrkii menestykseen eettiset periaatteensa säilyttäen. 1890-luvulla Potapenko oli yksi Venäjän luetuimmista kirjailijoista varsinkin maaseudulla.Russkije pisateli, s. 113.

Vuodesta 1896 lähtien Potapenko toimi eri sanomalehtien pakinoitsijana sekä kirjallisuus- ja musiikkiarvostelijana. Hän toimitti myös omaa aikakauslehteä, minkä seurauksena hän teki vararikon ja joutui vuonna 1907 yhdeksän vuoden ajaksi toimitusmiesten holhoukseen. 1900-luvun alussa kirjailija julkaisi muun muassa romaanit Dva pokolenija (”Kaksi sukupolvea”, 1903), Mat i dotš (”Äiti ja tytär”, 1903) ja Nuoruuden tunnustuksia (Istorija odnoi molodosti, 1907) sekä pienoisromaanit Primirenije (”Sovinto, 1903), Na pokoje (”Rauhassa”, 1903) ja Muž tšesti (”Kunnian mies”, 1905), jotka eivät saaneet entisen kaltaista suosiota. Hänen näytelmiään esitettiin paljon, mutta niiden taiteellista tasoa pidettiin heikkona. Vuoden 1917 jälkeen Potapenko julkaisi uudelleen vanhoja teoksiaan ja kirjoitti kaunokirjallisia muistelmateoksia. Kirjailijan viimeiseksi teokseksi jäi romaani Mjortvoje more (”Kuollut meri”, 1929).Russkije pisateli, s. 114.

Potapenko oli kahdesti naimisissa. Hänen tuotteliaisuuttaan selitettiin usein sekavien perheasioiden ja rakkausjuttujen aiheuttamalla rahantarpeella. 1890-luvun alussa kirjailija ystävystyi Anton Tšehovin kanssa. Vuonna 1894 Potapenko rakastui Tšehovin ihailijaan Lika (Lidija) Mizinovaan, jonka kanssa hän matkusti ulkomaille ja sai lapsen. Tšehov kuvaa pariskuntaa näytelmässään Lokki. Myöhemmin Potapenko kirjoitti Tšehovista kertovia muistelmia.Leonid Grossman, The Romance of Nina Zarechnaja s. 242 (digitoitu sivu 240), 1. luku, 1. kappale) His Nameless Love Portraits Of Russian Writers, Progress 1974 (Archive.org)

Suomennetut teokset
 Liitto miehiä vastaan: ilveilys yhdessä näytöksessä. Helsinki: Hj. Hagelberg, 1892.
 Lehtiporvarit. Helsinki: Työväen Sanomalehti-osakeyhtiö, 1903.
 Nuoren miehen muistiinpanot. Suom. V-ö K-n. Helsinki, 1903. Uuden Suomettaren nurkkanovelli alkaen 22.10.1903. Digitoituna kansalliskirjastossa
 Kaksi onnea: romaani. Suom. Anton Helve. Helsinki, 1907. Uuden Suomettaren nurkkanovelli alkaen 7.8.1907. Digitoituna kansalliskirjastossa
 Vanhan ylioppilaan muistelmia (Zapiski starogo studenta). Suom. Emil Mannstén. Hämeenlinna: Karisto, 1909.
 Erään kommunin historia (Istorija odnoi kommuny). Suom. Emil Mannstén. Hämeenlinna: Karisto, 1910.
 Kutsumus: kertomus. Sairala: C. J. Bergström, 1910.
 Valinta: kertomus. Suom. Juho Tervonen. Hämeenlinna: Karisto, 1915.
 Nuoruuden tunnustuksia: romaani (Istorija odnoi molodosti). Suom. Hanna Karhinen. Helsinki: V. Kosonen, 1916. Project Gutenberg

Lähteet


Viitteet

Aiheesta muualla
 Vapaasti ladattavia Ignati Potapenkon e-kirjoja Projekti Lönnrotilta ja Project Gutenbergilta
 Ignati Potapenkon teoksia Lib.ru -sivustolla 
 Kratkaja literaturnaja entsiklopedija: Ignati Potapenko 

Luokka:Pakinoitsijat
Luokka:Venäläiset kirjailijat
Luokka:Venäläiset toimittajat
Luokka:Vuonna 1856 syntyneet
Luokka:Vuonna 1929 kuolleet