Sofia Vaasa

Sofia meni vuonna 1568 naimisiin Erikin serkun ja liittolaisen Saksi-Lauenburgin herttua Magnus II:n kanssa. Avioliitto oli kuitenkin onneton ja vaikutti negatiivisesti Sofian mielenterveyteen, sillä pariskunnan taloudellinen tilanne oli huono ja Magnuksella oli taipumus väkivaltaiseen käytökseen. Vuonna 1578 kuningas Juhana karkotti miehen Ruotsista ja Sofia jäi hoitamaan talouttaan yksin. Hän ajoi poikansa etuja tämän kuolemaan saakka, ja eli sen jälkeen lähinnä hiljaiseloa tiluksillaan Ruotsissa. Viimeisinä vuosinaan ennen kuolemaansa Sofia ilmeisesti eristäytyi tiluksilleen. Useat historioitsijat ovat luonnehtineet Sofia Vaasaa onnettomimmaksi Kustaa Vaasan viidestä tyttärestä.

 Lapsuus ja nuoruus, koulutus 
Vastuu Kustaa Vaasan lasten hoidosta oli Margareta Leijonhufvudin äidillä Ebba Eriksdotter Vasalla,Lindqvist 2016, s. 124–135. mutta tytärten kasvatuksesta vastasi kuningatar. Myös kuningattaren serkku Margareeta, taloudenhoitaja Birgitta Lass Andersson ja Kristina Gyllenstierna auttoivat lastenhoidossa. Kuningatar Margareeta Leijonhufvud kuoli elokuussa 1551 Sofian ollessa 3-vuotias, minkä jälkeen Kristiina Gyllenstierna huolehti tytöistä muutaman kuukauden ajan. Sen jälkeen tyttöjen tädit Birgitta ja Märta Leijonhufvud muuttivat lapsineen kuninkaanlinnaan hoitamaan tyttöjä kunnes heidän isänsä meni naimisiin Katarina Stenbockin kanssa.Tegenborg Falkdalen 2010, "En prinsessa blir till".

Kustaa Vaasa kirjoitti paljon ohjeita ja kirjeitä liittyen siihen, kuinka lapsia tuli hoitaa ja miten he parhaiten pysyisivät terveinä. Kuninkaan mielestä oli tärkeää, että hänen tyttärensä oppisivat enemmänkin kuin tavallisia naisten töitä, kuten ompelua. Sisartensa tavoin myös Sofia sai kelvollisen yleissivistyksen sekä keskustelemaan, lukemaan ja kirjoittamaan ruotsia ja saksaa, mikä ei ollut tavallista tuon ajan ylhäissukujen tyttärille. Heille ei opetettu latinaa. Heidän käytöskasvatuksensa seuraili Baldassare Castiglionen kirjassa Hovimies olevaa opastusta, joka antoi tietoa myös siitä, miten hovinaisen tuli käyttäytyä. Useimmat tyttäristä, ehkä myös Sofia, oppivat laulamaan, soittamaan instrumentteja ja tanssimaan hovitansseja. Heidän tuli kuitenkin käyttäytyä aina hillitysti ja hieman ujosti niin, etteivät he pyrkisi jättämään muita, varsinkaan miehiä, varjoonsa.

Kustaa Vaasan kuollessa vuonna 1560 Sofia oli 12-vuotias. Sen jälkeen hänen velipuolensa Eerik otti vallan hovissa. Sofia oli muiden sisartensa tavoin paikalla hänen kruunajaisissaan 29. kesäkuuta 1561.Tegenborg Falkdalen 2010, 185–196. Tiedetään, että ajan myötä Eerik asetti hovissa asuville sisarilleen yhä useampia rajoituksia osaksi siksi, koska hän halusi sisar Cecilian ja Itä-Friisian kreivi Johanin Vadstenan linnassa vunna 1559 aiheuttaman skandaalin jälkeen suojella heidän mainettaan, mutta osaksi myös epäluottamuksesta heitä kohtaan. Vuonna 1563 sisaret asettuivat veljensä Juhanan puolelle sen jälkeen, kun Eerik oli päättänyt vangita hänet. Samana vuonna he myös pitivät linnassa juhlat, joista Eerikille ei ollut kerrottu. Näiden tapahtumien jälkeen Eerik päätti asettaa heille uusia rajoituksia.Lindqvist 2016, 211–212.Lindqvist 2016, 216–226.Tegenborg Falkdalen 2010, s. 101–104.

 Avioliitto 
Eerik XIV alkoi suunnitella Sofian häitä vuoden 1566 paikkeilla. Eerik oli keskustellut Sofian kanssa 24. maaliskuuta 1566 avioliitosta Saksi-Lauenburgin herttua Magnus II:n kanssa. Magnus II oli Kustaa Vaasan ensimmäisen puolison, kuningatar Katarinan veljenpoika eli Eerikin serkku. Eerikin päiväkirjamerkintöjen mukaan Sofia oli keskustelun aikana suhtautunut torjuvasti ajatukseen avioliitosta, mutta paria päivää myöhemmin muuttanut mielensä. Mielenmuutokselle saattoi olla useita syitä: Eerik ja Magnus olivat ehkä painostaneet häntä avioliittoon, sillä se oli heidän kannaltaan edullinen liitto, tai Sofia päätti itse mukautua siihen, mitä häneltä odotettiin. Toinen sulhasehdokas Sofialle oli Tanskan kuningas Fredrik II:n nuorempi veli. Magnus oli Eerikille tärkeä liittolainen, joten Eerik päätyi kenties sen takia lopulta häneen.Tegenborg Falkdalen 2010, "Kungligt dubbelbröllop".

Häät olivat 4. heinäkuuta 1568, ja niitä juhlittiin samaan aikaan kun Eerik avioitui Karin Månsdotterin kanssa. Vielä ennen häitä Sofia oli pyrkinyt viivyttelemään häävalmistelujen kanssa. Historioitsija Tegenborg Falkdalen ehdottaa, että hän pyrki näin viivyttämään häitä siihen asti, kunnes poliittinen tilanne muuttuisi, sillä Eerikin ahdistus oli kasvanut. Aviopari sai läänityksenä Ekolsundin ja Vänngarnin Tukholman pohjoispuolelta.Tegenborg Falkdalen 2010, "En prinsessas ekonomi". 

Avioliitto oli onneton. Pian häiden jälkeen Magnus oli pantannut suurimman osan vaimonsa koruista ja arvoesineistä ja käyttänyt rahat palkkasotureihin. Vuonna 1571 Magnuksen isä oli luopunut herttuakunnan hallinnasta Magnuksen veljen hyväksi, ja Magnus halusi palkkasotureiden avulla viedä vallan veljeltään. Yritys epäonnistui ja Magnus palasi takaisin Ruotsiin. Magnus oli myös alkoholisoitunut ja väkivaltainen alaisiaan kohtaan. Hänen kerrotaan kohdistaneen vaimoonsa henkistä ja fyysistä väkivaltaa siinä määrin, että tämä menetti mielenterveytensä.Lindqvist 1993, s. 470–472. 

Sofialla ja Magnuksella oli paljon rahaongelmia, ja Sofia kirjoittikin usein veljilleen pyytäen heiltä rahaa tai muuta apua. Juhana ilmeisesti tiesi myös Magnuksen käytöksestä, ja vuonna 1575 hän antoi Sofialle Sonnenburgin linnan ja läänityksiä Saarenmaalta. Hän pyrki näin auttamaan Sofiaa saamaan Magnuksen pois maasta ja maksamaan osan Sofian myötäjäisistä. Sekä Juhana että Kaarle vaativat useasti Magnusta muuttamaan käytöstään vaimoaan kohtaan. Lopulta Magnus yritti estää Sofiaa pitämästä yhteyttä sisaruksiinsa eristämällä tämän Ekolsundin linnaan ja estämällä kirjeiden toimituksen Sofian ja sisarusten välillä. Samalla hän esti Elisabetia tapaamasta Sofiaa henkilökohtaisesti.Tegenborg Falkdalen 2010, "Sofias äktenskapsproblem".

 Viimeiset vuodet 
Vuonna 1578 Juhana III pidätytti Magnuksen ja karkotti hänet Ruotsista. Sofia jäi Ekolsundin linnaan poikansa Gustafin kanssa. Vaikka Sofia oli henkisesti tasapainoton, hän parantui siinä määrin, että pystyi johtamaan omaa talouttaan. Sofiasta tuli leski vasta vuonna 1603. 

Gustafin kasvatuksesta syntyi kiistaa Sofian Kaarle-veljen kanssa, sillä Sofia pyrki pitämään pojan lähellä itseään eikä opettanut tälle käytöstapoja.Tegenborg Falkdalen 2010, "Fyra systrar i Tyskland och en i Sverige". Sofia osallistui juhliin ja piti yhteyttä perheeseensä, mutta vetäytyi sivuun politiikasta. Hän keskittyi jonkin aikaa pitkälti pitämään railakasta elämää elävän poikansa puolta ja ajamaan tämän etuja. Vuonna 1595 Sofian tiedetään jakaneen tiluksensa kahteen osaan todennäköisesti poikansa hyväksi. Gustafin kuoleman jälkeen Sofialla oli ilmeisesti vaikeuksia pysyä hyvissä väleissä henkilökuntansa kanssa. Viimeisinä vuosinaan Sofia nähtävästi eristäytyi tiluksilleen.Tegenborg Falkdalen 2010, "Sofias hopp som i sorgen är".

 Lapset 
Sofialle ja Magnukselle syntyi kuusi lasta, joista viisi kuoli pienenä. Lapsista aikuisikään asti eli vain Gustaf (1570–1597). Pojan syntymäajaksi on ehdotettu myös vuotta 1574. Ainakin seuraavat lapset tunnetaan:

 Gustaf (1570–1597)
 nimetön poika (s. elokuussa 1576, kuoli pienenä, todennäköisesti jo ennen kastamista)
 nimetön poika (s. 1577, kuoli pienenä, todennäköisesti jo ennen kastamista)

 Lähteet 

 Lindqvist, Herman: Historien om Sverige. Gustav Vasa och hans söner och döttrar. Norstedts Förlag AB, 1993. . (ruotsiksi)
 Lindqvist, Herman: Villit Vaasat. WSOY, 2016. .
 Tegenborg Falkdalen, Karin: Vasadöttrarna. Historiska Media, 2010. . (ruotsiksi)

 Viitteet 

Luokka:Ruotsin prinsessat
Luokka:Vuonna 1547 syntyneet
Luokka:Vuonna 1611 kuolleet