Frans Hiilos

Frans Werner Hiilos (vuoteen 1906 Hagman, 18. toukokuuta 1891 Lohjan kunta – 16. huhtikuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi SSTP:n kansanedustajana vuosina 1922–1923. Hiiloksen ainoaksi jäänyt kansanedustajakausi päättyi, kun hänet tuomittiin poliittisista syistä lähes kahdeksi vuodeksi vankeuteen. Vapautumisensa jälkeen Hiilos vaikutti ammattiyhdistysliikkeessä ja toimi muun muassa Suomen Kuljetustyöntekijäin Liiton puheenjohtajana.

 Elämä 
 Nuoruusvuodet 
Lohjan Ventelässä syntyneen Frans Hiilloksen vanhemmat olivat lampuoti Karl August Hagman (1826-1916) ja Maria Matilda Allén (1850-1920). Kansakoulun ja Viipurin kauppakoulun jonka jälkeen käytyään hän työskenteli muun muassa kauppa-apulaisena ja merimiehenä. Merillä ollessaan Hiilos liittyi Tanskan sosialidemokraattisen puolueen jäseneksi 1911. Suomeen palattuaan hän työskenteli vuodesta 1913 lähtien Valtionrautateiden palveuksessa muun muassa ylimääräisenä asemamiehenä Helsingin rautatieasemalla liittyen samalla Suomen Rautatieläisten Liitton (SRL) ja SDP:n jäseneksi. Vuonna 1916 Hiilos toimi SRL:n varapuheenjohtajana.

Sisällissodan aikana Hiilos oli punaisen vallankumoushallinnon palveluksessa rautateillä Rantaradan, Hyvinkää–Karjaa-radan ja Hangon radan liikennevalvojana. Helsingin valtauksen jälkeen hän pakeni kansanvaltuuskunnan mukana Viipuriin. Toukokuun alussa Hiilos pidätettiin Riihimäen asemalla ja toimitettiin Riihimäen vankileirille. Hiiloksen hallusta tavattiin Valtionrautateiden varoja, joita hän kertoi olleensa matkalla luovuttamaan Rautatiehallitukseen. Hänet vapautettiin elokuussa ilman syytettä, mutta vangittiin jälleen parin päivän kuluttua. Syksyllä Hiilos sai 10 vuoden kuritushuonetuomion valtio- ja maanpetoksesta sekä varastetun tavaran kätkemisestä. Hänet armahdettiin tammikuussa 1920.

 Kansanedustajaksi 
Vapauduttuaan Hiilos työskenteli lakkautetun SRL:n seuraajaksi perustetun Suomen Rautatieläisten Ammattiliiton ja Suomen Ammattijärjestön järjestäjänä. Hän jätti sosialidemokraatit ja siirtyi kommunistisen SSTP:n riveihin toimien muun muassa puolueen Viipurin piirisihteerinä. Vuonna 1922 Hiilos valittiin eduskuntaan. Arvo ”Poika” Tuominen on kuvannut Hiilosta terävä-älyiseksi mieheksi, joka oli kiinnostunut kommunistisesta teoriasta. Marxilais-leninistisen dialektiikan ohellä häntä kiinnosti yleinen suhteellisuusteoria, jota käytettiin apuna kommunismin leivttämisessä. Kielitaitoinen Hiilos osasi myös ruotsia ja saksaa.

Hiilos oli vuonna 1921 osallistunut salaa Pietarissa pidettyyn Kominternin kongressiin, minkä johdosta hänet pidätettiin kesällä 1923 niin sanotun pietarinkävijäin jutun yhteydessä. Myöhemmin syksyllä Hiilos asetettiin syytteeseen myös niin sanotussa suuressa kommunistijutussa. Kuulustelijana toimi EK:n etsivä Urho Kekkonen, joka usean muun kommunistin tavoin sai myös Hiiloksen "laulamaan". Jutut kytkettiin yhteen ja kesäkuussa 1924 Turun hovioikeus tuomitsi Hiiloksen 1 vuodeksi ja 10 kuukaudeksi vankeuteen valtiopetoksen valmistelusta.

 Ammattiyhdistysliikkeessä 
Hiilos vapautui vuonna 1926, jonka jälkeen hän jätti puoluepolitiikan ja keskittyi ammattiyhdistysliikeeseen. Hiilos työskenteli Suomen Puuteollisuustyöväen Liiton järjestäjänä 1926–1927 sekä SAJ:n luennoitsijana ja toimitsijana 1928–1936. Vuonna 1928 Hiilos hoiti myös SAJ:n sihteerin tointa Arvo "Poika" Tuomisen ollessa vangittuna.

Hiilos edusti "hoipertelijoiksi" kutsuttuja vasemmistososialisteja ja 1930-luvulla hän palasi sosialidemokraatteihin.Rajala & Rautkallio 1994, s. 177. Vuonna 1935 Hiilos oli perustamassa Suomen Kuljetustyöntekijäin Liittoa, jonka ensimmäiseksi sihteeriksi hänet valittiin. Myöhemmin Hiilos työskenteli liitossa satamatyöläisten järjestäjänä ja taloudenhoitajana. Vuodesta 1939 lähtien hän toimi SKL:n puheenjohtajana.

Talvisodan aikana Hiilos toimi ulkoministeri Väinö Tannerin kuriirinaRajala & Rautkallio 1994, s. 183. sekä osallistui Bruno Airolan ja Niilo Wällärin kanssa Tukholmassa pidettyyn Pohjoismaisten kuljetustyöväen liittojen kokoukseen, jossa pohdittiin Suomen avustamista. Sotavuosien jälkeen hän jätti jälleen sosialidemokraatit ja siirtyi SKDL:n riveihin. Hiilos jatkoi SKL:n puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Huhtikuussa 1952 hän sai sydänkohtauksen ja kuoli työpöytänsä ääreen SKL:n toimistossa. Hiilos on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.

 Perhe 
Frans Hiiloksen puoliso oli Mikkelissä syntynyt Elisabeth (Betty) Hokkanen (1892-1949), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1927. Pariskunta oli lapseton. Hiiloksen sisar oli Käkisalmen yhteislyseon ja Turun yhteislyseon rehtorina toiminut Hilma Hiilos (1884-1967), joka vaikutti edistyspuolueessa. Veli Karl Teodor (1889-1964) puolestaan oli kommunistien edustajana Viipurin kaupunginvaltuustossa. Heidän veljentyttärensä oli Jyväskylän yliopiston professori Hilkka Hiilos (1923-1992).

Lähteet

Luokka:Kansanedustajat
Luokka:Suomen sosialistisen työväenpuolueen poliitikot
Luokka:Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen poliitikot
Luokka:SKDL:ssä vaikuttaneet henkilöt
Luokka:Suomalaiset ammattiyhdistysjohtajat
Luokka:Suomen sisällissodan punaiset
Luokka:Viipurin läänin läntinen vaalipiiri
Luokka:Vuonna 1891 syntyneet
Luokka:Vuonna 1952 kuolleet