Valkovillakas

Valkovillakas (Leucoma salicis) on puhtaanvalkoinen yöperhoslaji. Se on tunnettu aikaisemmin nimellä raitakehrääjä.

 Koko ja ulkonäkö 

Valkovillakas on sekä siiviltään että ruumiiltaan täysin valkoinen perhonen. Siivet ovat silkinhohtoiset, eikä niissä ole koskaan minkäänlaista kuviointia. Ainoastaan jalat ovat mustavalkoiset ja tuntosarvet mustat. Naaraalla takaruumiin musta pinta voi siintää valkoisen karvoituksen läpi antaen takaruumiista harmaan vaikutelman. Koiraan tuntosarvet ovat kookkaat ja kaksoiskampamaiset. Siipiväli koiraalla on 34–38 mm ja naaraalla 44–55 mm. Villakkaille tyypilliseen tapaan lepäävä perhonen pitää etujalkojaan ojennettuna eteenpäin.Svenska fjärilar UK Moths 

Toukka on karvainen, pohjaväriltään musta ja sen pinnassa on punaruskeita nystyjä. Selkäpuolella on valkoisista laikuista muodostuva juova.Kimmo Silvonen: toukka  Täysikasvuinen toukka on 35–46 mm pitkä.Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae.  s. 435–437

 Levinneisyys ja lentoaika 
Valkovillakkaan levinneisyys ulottuu Pohjois-Afrikasta ja Etelä-Euroopasta Keski-Aasiaan ja Japaniin asti. Lisäksi se on päätynyt vieraslajina Pohjois-Amerikkaan. Suomessa valkovillakasta tavataan koko maassa pohjoisinta Lappia myöten, mutta etelässä se on huomattavasti yleisempi. Perhonen lentää kesäkuusta elokuuhun.Norges sommerfugler Perhoswiki

 Elinympäristö ja elintavat 
Valkovillakas on hyvin monenlaisilla, yleensä kuivilla ja vaihtelevasti avoimilla paikoilla elävä perhonen. Populaatiokoko vaihtelee vuosittain hyvin paljon ja joinakin vuosina yksilöitä voi vaeltaa etelästä massoittain kun toisina laji vaikuttaa puuttuvan lähes kokonaan. Aikuiset perhoset lentävät yöllä ja tulevat valolle, joskin naaraat koiraita harvemmin. Päivisin perhonen lepää usein kasvin lehden alapinnalla. Häirittynä perhonen ei pakene vaan erittää kirkkaankeltaista nestettä. Laji on immuuni vetysyanidin myrkyllisyydelle, vaikka sen ei tiedetä itse tuottavan syanidia.

Naaras munii 200–400 munaa, jotka se asettaa kasvillisuuden joukkoon 50–100 munan ryhminä. Muniessaan naaras erittää munien päälle nestettä, joka muodostaa kuivuessaan kovan, valkoisen suojakuoren. Yhden munarykelmän tuotettuaan naaras jää usein tunneiksi lepäämään sen viereen. Nuoret toukat viihtyvät ryhmissä ja vetäytyvät talvilevolle aikaisin, joskus jo elokuun alussa. Toukka talvehtii ja elää keväällä erakkona. Laji koteloituu toukokuun lopulla löyhään kotelokoppaan puun kuoren koloon tai latvustossa lehtien väliin.

 Ravintokasvi 
Toukka syö yleisimmin raitaa (Salix caprea) mutta myös muita pajuja (Salix) sekä poppeleita (Populus).

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 
 Suomen perhostutkijain seura: valkovillakas 
 Keskisuomalainen 
 Moths and Butterflies of Europe and North Africa 
 BugGuide.net 
 Bestimmungshilfe des Lepiforums 
 Vlindernet 

Luokka:Villakkaat