Kuollut mies ei palttoota kaipaa

Kuollut mies ei palttoota kaipaa (Dead Men Don't Wear Plaid) on vuonna 1982 valmistunut yhdysvaltalainen komediaelokuva, jonka ohjasi Carl Reiner. Pääosissa ovat Steve Martin ja Rachel Ward. Kuollut mies ei palttoota kaipaa on sekä parodia 1940-luvun film noir- ja yksityisetsiväelokuvista että myös kunnianosoitus niille.

Elokuva on kollaasi 19 mustavalkoisesta 1940- ja 1950-luvun elokuvasta, joiden ympärille on luotu uusi tarina.

Juoni
Tiedemies ja juustontekijä John Hay Forrest kuolee auto-onnettomuudessa, ja hänen tyttärensä Juliet on varma, että kyseessä on murha. Hän palkkaa Rigby Reardonin tutkimaan isänsä kuolemaa, ja tämä löytää paperin, johon on listattu ”Carlottan viholliset” ja ”Carlottan ystävät”. Reardon etsii johtolankoja ja yrittää samalla olla rakastumatta Julietiin. Väärinkäsityksen seurauksena hän luulee Julietin olevan natsivakooja, ja alkaa seurata häntä samalla etsien ratkaisua Forrestin tapaukseen.

Näyttelijät

Vain arkistomateriaalin kautta mukana olevat näyttelijät

Pienemmissä rooleissa arkistokohtauksissa nähdään myös Wally Brown, William Conrad, Jeff Corey, Brian Donlevy, Charles McGraw, John Miljan, Edmond O’Brien ja Norma Varden.

Vastaanotto
Kuollut mies ei palttoota kaipaa tuotti avausviikonloppuna 4 289 601 dollaria ja oli toiseksi katsotuin elokuva. Kaiken kaikkiaan elokuva tuotti 18 196 170 dollaria.

Suomessa aikalaisarviot Reinerin elokuvasta olivat melko nihkeitä. Kymmenestä suomalaisesta ensi-iltakriitikosta kaksi antoi sille kolme tähteä, viisi kaksi tähteä, yksi yhden tähden, yksi ei sitäkään ja yksi ei ollut arvioinut elokuvaa. Keskiarvoksi tuli Projektio-lehden laskukaavalla 1,89 tähteä neljästä.
Video-oppaassa vuosikymmen myöhemmin Esko Rautakorpi piti elokuvaa mainiona parodiana ja antoi sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”. Myös Helsingin Sanomien Mikael Fränti kehui elokuvaa sen videojulkaisun arvostelussaan vuonna 1986: ”Kuollut mies ei palttoota kaipaa on huumoriltaan hienovireisempi kuin useimmat laveat amerikkalaiset nykykomediat. Reinerin elokuva vaatii katsojaltaan hieman rakkautta vanhaa amerikkalaiselokuvaa kohtaan. Se ei läväytä vitsejään päin naamaa, vaan perustaa ne tiettyyn perinteeseen kuten hyvän elokuvakomedian pitääkin.”

Käytetyt elokuvat

 Väärin eletty vapaus (1941)
 Vaarallisia valheita (1941)
 Lasiavain (1942)
 Pyhä liekki (1942, ei mainita lopputeksteissä)
 Vainottu (1942)
 Nainen ilman omaatuntoa (1944)
 Tuhlattuja päiviä (1945)
 Ikuinen sävel (1946)
 Kohtalon avain (1946)
 Kohtalon tuomio (1946)

 Rakkauden valhe (1946)
 Syvä uni (1946)
 Tappajat (1946)
 Pimeä käytävä (1947)
 Lain ulkopuolella (1948)
 Valitan, väärä numero! (1948)
 Houkutus (1949)
 Valkoinen hehku (1949)
 Hermot pinnalla (1950)

Lähteet

Luokka:Vuoden 1982 yhdysvaltalaiset elokuvat
Luokka:Yhdysvaltalaiset komediaelokuvat
Luokka:Yhdysvaltalaiset mustavalkoelokuvat
Luokka:Yhdysvaltalaiset rikoselokuvat
Luokka:Carl Reinerin ohjaamat elokuvat