Jänösiilikäs

Jänösiilikäs (Spilosoma urticae) on harvinainen, siilikkäisiin kuuluva yöperhonen.

 Koko ja ulkonäkö 
Etusiivet ovat molemmilla sukupuolilla pohjaväriltään valkoiset ja niissä on muutamia pieniä mustia pisteitä, mutta pisteet voivat myös puuttua kokonaan. Takasiivet ovat aina puhtaan valkoiset ilman minkäänlaisia pisteitä. Ruumis on tuuheakarvainen. Pää ja keskiruumis ovat valkoiset. Takaruumis on selkäpuolelta kullankeltainen ja sen keskellä on rivi mustia pisteitä. Takaruumiin kärki on valkoinen. Tuntosarvet ovat valkoiset, mutta niiden yläpinnalla keskiviiva on musta.http://www2.nrm.se/en/svenska_fjarilar/s/spilosoma_urticae.htmlhttp://www.ukmoths.org.uk/show.php?bf=2062 Perhosen siipiväli on 38–46 mm.

Jänösiilikäs muistuttaa varsin paljon erittäin yleistä tiikerisiilikästä (Spilosoma lubricipedum). Lajit erottaa tuntosarvien ja takasiipien perusteella. Lisäksi siivet ovat jänösiilikkäällä hieman kapeammat.

Toukka on täysikasvuisena 40–45 mm pitkä, tumma, ja sen selkäpuolella on vaaleanruskea juova. Toukkaa peittävät tummat karvat ovat pitempiä sen peräpäässä.http://www.kolumbus.fi/~kr5298/lnel/a/spiurtic.htm 

 Levinneisyys ja lentoaika 
Jänösiilikästä tavataan Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Lisäksi levinneisyys ulottuu idässä Itä-Siperiaan. Suomessa jänösiilikäs tavattiin ensimmäisen kerran vuonna 1959http://www.dlc.fi/~peterpa/lepi/lajikuvat/euryale.htm. Nykyisin sitä tavataan harvinaisena Etelä- ja Lounais-Suomessa, pääasiassa rannikon tuntumassa. Aikuiset perhoset lentävät kesä-heinäkuussa.http://www.insects.fi/Lepidoptera/Arctiidae/Spilosoma/urticae/Spilosoma%20urticae.htm 

Suomen uhanalaisarvioinnissa jänösiilikäs on luokiteltu silmälläpidettäväksi.Jari-Pekka Kaitila, Kari Nupponen, Jaakko Kullberg & Erkki Laasonen (2010) Perhoset: Rassi, P., Hyvärinen, E., Juslén, A. & Mannerkoski, I. (toim.) 2010: Suomen lajien uhanalaisuus – Punainen kirja 2010. Ympäristöministeriö & Suomen ympäristökeskus, Helsinki s. 467.

 Elinympäristö ja elintavat 
Jänösiilikäs elää kosteissa ympäristöissä kuten kosteilla niityillä, vesistöjen rannoilla sekä saarilla ja pohjoista kohti siirryttäessä saariston merkitys perhosen esiintymispaikkana kasvaa. Jänösiilikäs on kosteikkojen laji ja sen esiintymät ovat yleensä varsin paikallisia. Perhoset lepäävät päivät lehtien alapinnoilla ja lähtevät liikkeelle vasta hämärän laskeuduttua kunnolla. Koiras lentää helposti valolle, mutta naaras vain harvoin.Nationalnyckeln till Sverges flora och fauna. Fjärilar: Ädelspinnare–tofsspinnare Lepidoptera: Lasiocampidae–Lymantriidae. . s. 392–394.http://www.nhm.uio.no/fagene/zoologi/insekter/norlep/arctiidae/urticae.html

Naaras munii noin 350 munaa ryhminä ravintokasvien lehtien alapinnoille. Toukat oleskelevat enimmäkseen lehtien alla ja ovat yöaktiivisia. Ne ovat täysikasvuisia elokuussa ja koteloituvat maanpinnan tuntumaan, usein rannalle, jonkin matkaa vesirajan yläpuolelle. Kotelo sijaitsee tavallisesti joko kiven tai puunkappaleen alla tai sammalen tai ruohotukon seassa.

 Ravintokasvi 
Toukka syö monia ranta- ja kosteikkokasveja kuten isohierakkaa (Rumex hydrolapathum), vesiminttua (Mentha aquatica), ranta-alpia (Lysimachia vulgaris) sekä keltakurjenmiekkaa (Iris pseudacorus).

 Lähteet 

Luokka:Siilikkäät