Uskonnoton etiikka

Uskonnoton etiikka on etiikkaa, jonka mukaan moraali ja etiikka ovat inhimillistä alkuperää.

 Historia 

Ateismin historian yhteydessä mainitaan usein antiikin ajattelija Epikuros ja epikurolaisuus. Useat valistusajan ajattelijat arvostelivat uskontoa. Paroni d’Holbach katsoi teoksessaan Systéme de la Nature (1770), että jos ihmiset ymmärtävät itsensä oikein luonnon osana, he voivat oppia että onnellisuus saavutetaan elämällä rauhassa ja sopusoinnussa toisten kanssa.

Ateismi järjestäytyi länsimaissa 1800-luvulla ateistien, vapaa-ajattelijoiden ja humanistien yhdistyksinä. Vapaa-ajattelijain maailmanliiton kongressien julkilausumien mukaan vapaa-ajattelijat pyrkivät hyvyyteen etiikan ja oikeudenmukaisuuteen yhteiskunnallisen työn avulla. Kansainvälisen humanistiliiton määritelmän mukaan ”humanismi on demokraattinen ja eettinen elämänasenne, joka katsoo että ihmisellä on oikeus ja velvollisuus antaa omalle elämälleen merkitys ja muoto. Se puolustaa inhimillisempää yhteiskuntaa etiikalla, joka perustuu inhimillisiin ja muihin luonnollisiin arvoihin käyttäen inhimillisiä kykyjä järjen ja vapaan tutkimuksen ilmapiirissä.”

 Sekulaari etiikka 

pienois|Alankomaalainen lehti De Vrijdenker.
Etiikassa tutkitaan moraaliin liittyviä kysymyksiä kuten eettisen toiminnan periaatteita, oikeaa ja väärää sekä hyvää elämää. Moraalinormien määrittämistä kutsutaan normatiiviseksi etiikaksi. Normatiivisen etiikan tunnetuimmat suuntaukset jaetaan tavallisesti kolmeen luokkaan: velvollisuusetiikka, seurausetiikka ja hyve-etiikka.

Uskontoriippumattoman käsityksen mukaan moraalikäsitykset heijastavat ihmisten yhteisöllistä elämää. Pascal Boyerin mukaan ihmisillä on taipumus tulkita sisäsyntyiset moraaliset käsityksensä yliluonnollisten toimijoiden aiheuttamiksi.Boyer 2007, s. 320. Hänen mukaansa lapsille moraaliset käsitykset syntyvät luonnollista tietä ilman mielleyhtymiä yliluonnollisiin toimijoihin. Boyerin mukaan uskovien ihmisten moraalikäsityksiin vaikuttavat enemmän muiden ihmisten kanssa jaetut käsitykset, kuin heidän uskontojensa viralliset opit.Boyer 2007, s. 218. Uskonnottomat ovat puolustaneet sekulaaria etiikka muun muassa sillä perusteella, että jos henkilö kasvaa uskovaksi ja samastaa moraalin uskontoon, hylätessään uskonnon hän saattaa hylätä myös yhteisöllisen moraalin.

2010-luvulla on tehty tutkimuksia ateistien arvoista eri maissa. Niiden mukaan ateistit eivät suuresti poikkea arvoiltaan muusta väestöstä. Ateistit arvostavat muun muassa vapautta, tasa-arvoa, hyväntahtoisuutta, myötätuntoa ja perhettä. Useat vastaajat ovat korostaneet tieteellisen ajattelun ja inhimillisten arvojen merkitystä elämänkatsomukselleen. Osa ihmisistä kokee näiden liittyvän kulttuurisesti ateismiin. Useissa vastauksissa on mainittu elämän rajallisuuden ja nykyhetken arvostaminen. Koska ihmisellä on vain yksi elämä, siitä kannattaa tehdä mahdollisimman hyvä esimerkiksi ”toimimalla toisten hyväksi sekä suojelemalla luonnonympäristöä tuleville sukupolville.” Muun muassa filosofi Ilkka Niiniluodon mukaan tietoisuus yksilön elämän äärellisyydestä ja sitä seuraavan kuoleman lopullisuudesta on perustava tekijä, joka tekee elämästä ainutlaatuisen vastuullisen ja arvokkaan.Niiniluoto 2015.

 Katso myös 
 Moraalisuus ilman uskontoa
 Peter Singer
 Posthumanismi
 Sekulaari humanismi
 Uskonnoton kasvatus

 Lähteet 



 Viitteet 

 Kirjallisuutta 








 Aiheesta muualla 
 Humanistinen etiikka. Vapaa-ajattelijain liiton kulttuuriohjelma (1993).

*