Luitpold

pienoiskuva|Prinssi Luitpold 1888
Luitpold () (12. maaliskuuta 1821 – 12. joulukuuta 1912) oli Baijerin sijaishallitsija ja prinssihallitsija (regentti) vuodesta 1886 aina kuolemaansa asti. 

 Suku 
vasen|pienoiskuva|270x270px|Prinssi Luitpold n. 1860
Hänen vanhempansa olivat Ludvig I  ja kuningatar Therese, Saksi-Hildburghausenin prinsessa (1791–1854). Hänellä oli kahdeksan sisarusta, joista vanhimmasta veljestä tuli Baijerin kuningas Maksimilian II ja toisesta veljestä Kreikan kuningas Otto I. Hän kuului Wittelsbachin sukuun.

 Avioliitto ja lapset 
Hän avioitui 1. huhtikuuta 1844 Itävallan ja Toscanan arkkiherttuatar Auguste Ferdinande (1825–1864) kanssa. 

Heille syntyi neljä lasta:

 Ludvig III, Baijerin kuningas (1845–1921), avioitui Itävalta-Esten arkkiherttuatar Maria Theresan kanssa; heillä oli 13 lasta, joista vanhin oli kruununprinssi Rupprecht
 Baijerin prinssi Leopold Maximilian Joseph Maria Arnulf (1846–1930), avioitui Itävallan arkkiherttuatar Giselan kanssa; heillä oli jälkeläisiä
 Baijerin prinsessa Therese Charlotte Marianne Auguste (1850–1925), etnologi, eläintieteilijä, kasvitieteilijä, matkakirjailija ja sosiaalihuollon kehittäjä; ensimmäinen nainen, joka hyväksyttiin Baijerin tiedeakatemian ja Maantieteellisen seuran jäseneksi 1892 ja sai Münchenin yliopiston kunniatohtorin arvon 1897
 Baijerin prinssi Franz Joseph Arnulf Adalbert Maria (1852–1907), avioitui Liechtensteinin prinsessa Theresan kanssa; heille syntyi Heinrich Luitpold (1884–1916), joka kuoli ensimmäisessä maailmansodassa.

 Sijaishallitsija ja prinssihallitsija 
Hän toimi veljenpoikansa Ludvig II:n hallituskauden viimeisinä vuosina kuninkaan sijaisena, ja kun kävi selväksi, että Ludvig oli henkisesti epätasapainoinen, Luitpold toimi valtionhoitajana. Tässä virassa hän jatkoi mielenvikaiseksi julistetun nuoremman veljenpoikansa Oton hallituskaudella. Luitpold nousi valtaan prinssihallitsijana 65-vuotiaana Ludvig II:n kuoltua, koska hänen veljenpoikansa ja lainvoimainen hallitsija Otto I oli julistettu mielenvikaiseksi. 

Hallitsijan patriarkaalinen hallinto ja hänen vakaa liberaalien periaatteiden soveltaminen saivat pian kansan hyväksynnän. Vaaliuudistukset vuonna 1906 yhdistettynä ministerivastuun käyttöönottoon tekivät Baijerista Saksan demokraattisimmin hallitun kuningaskunnan. Huolimatta varauksellisuudestaan ​​Saksan keisari Vilhelm II:n politiikkaa kohtaan, Luitpold pysyi tiukasti uskollisena Saksan hallitukselle. Luitpoldin hallintokauden 26 vuotta pidettiin Baijerin kulta-aikana. Pääkaupunki München kukoisti Luitpoldin suojeluksessa ja sitä alettiin pitää kulttuurin keskuksena. Prinssihallitsija oli monien taiteilijoiden ystävä, ja hän käytti suuria summia kulttuuri- ja taidetarkoituksiin ja loi Künstlerhausin kohtaamispaikaksi ja näyttelykeskukseksi. 
pienoiskuva|Prinssihallitsija Luitpold 90-vuotiaana 1911
Luitpoldin kuoltua 91-vuotiaana joulukuussa 1912 sijaishallitsijaksi tuli hänen vanhin poikansa Ludvig, joka seuraavana vuonna valittiin kuninkaaksi nimellä Ludvig III. Luitpoldin toinen poika Leopold palveli sotamarsalkkana Saksan armeijassa.

Luitpold oli suosittu hallitsija, ja hänen kansalle jakamistaan savukkeista tuli pian keräilyesineitä. Kuten edeltäjänsä Ludvig I ja Maksimilian II, hänkin rakennutti Müncheniin kadun, joka nimettiin hänen mukaansa Prinzregentenstraßeksi. Hänen mukaansa on myös nimetty seitsenkerroksinen prinssiregentinkakku, jota yhä tarjoillaan Münchenin leipomoissa. Kakun kerrokset kuvaavat Baijerin seitsemää heimoa.

Lähteet

 Aiheesta muualla 

Luokka:Baijerin hallitsijat
Luokka:Sijaishallitsijat
Luokka:Vuonna 1821 syntyneet
Luokka:Vuonna 1912 kuolleet