Massimo D’Alema

Massimo D’Alema (s. 20. huhtikuuta 1949) on italialainen poliitikko, joka edusti aikaisemmin demokraattista puoluetta (entistä Vasemmistodemokraatit-puoluetta). Hän on toiminut Italian pääministerinä vuosina 1998–2000 ja ulkoministerinä vuosina 2006–2008. D’Alema oli ensimmäinen entinen kommunisti, joka nousi pääministeriksi Länsi-Euroopassa. Hänen politiikkansa edusti puolueen keskustalaisinta linjaa, ja hän tuki Naton toimintaa Kosovossa ja hyväksyi budjetteja joiden tavoitteena oli pitää Italian talous euro-yhteistyön vaatimissa rajoissa. Hallituskoalition enemmistö parlamentissa oli niukka alusta alkaen, ja kun vuoden 2000 paikallisvaaleissa hallituspuolueet kokivat suuren tappion, D’Alema erosi pääministerin tehtävästä.

D’Aleman toimiessa ulkoministerinä Romano Prodin hallituksessa Italia palasi näkyvästi takaisin kansainväliseen politiikkaan ja lämmitteli Silvio Berlusconin kaudella jäähtyneitä suhteitaan Yhdysvaltoihin ja muihin länsiliittolaisiin. Libanonin kriisin selvittelyssä D’Alema kuitenkin sooloili jossain määrin Prodin lupausten vastaisesti.

D’Alema oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2006.

Vuoden 2013 presidentinvaalien alla häntä pidettiin varteenotettavana ehdokkaana. Hän sai ensimmäisellä kierroksella 15 ääntä, mutta kolmannella äänestyskierroksella toiseksi eniten ääniä. 

Vuonna 2017 D’Alema erosi Demokraattisesta puolueesta protestina Matteo Renzin politiikalle.

 Lähteet 

 Aiheesta muualla 



Luokka:Italian pääministerit
Luokka:Italian ulkoministerit
Luokka:Italialaiset europarlamentaarikot
Luokka:Italialaiset sosiaalidemokraattiset poliitikot
Luokka:Vuonna 1949 syntyneet
Luokka:Elävät henkilöt