Pellavahatikka

Pellavahatikka (Spergula arvensis subsp. maxima) on yksivuotinen pellavapeltojen rikkaruoho. Suomesta alalaji on hävinnyt.

 Ulkonäkö ja koko 
Pellavahatikka kasvaa tavallisesti 40–70 cm korkeaksi. Kasvi on kalju tai niukkakarvainen ja se ei ole tahmea. Oljenvärisiä varsia on 1–5 kappaletta ja ne ovat paksuudeltaan jopa 3 mm paksuja. Varren nivelvälit ovat 8–15 cm. Vastakkain olevat lehdet ovat puoliliereitä, alta kouruisia, 4–6 cm pitkiä ja yhden millin levyisiä. Kukinto on melko niukkahaarainen. Valkoisen kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä. Terälehdet ovat verholehtiä hieman pitempiä. Pellavahatikka kukkii Suomessa heinä-syyskuussa. Kukinnon hedelmäperä on jopa 6 cm pitkä. Kärjestä avautuva kota on pallomainen ja väriltään keltainen. Siipipalteiset siemenet ovat 1,5–2 mm pitkiä, mustahkoja ja tiheään nuijakarvaisia.Retkeilykasvio 1998, s. 115–116.

Pellavahatikka on yksi peltohatikan alalajeista. Suomessa tavataan myös kahta muuta sen alalajia: etelänpeltohatikkaa (subsp. arvensis) ja pohjanpeltohatikkaa (subsp. sativa). Nämä ovat pellavahatikkaa pienempiä, väriltään vihreitä ja tahmeavartisia.Retkeilykasvio 1998, s. 116.

 Levinneisyys 
Pellavahatikka on aikaisemmin ollut Euroopassa yleinen pellavapeltojen rikkakasvi, mutta on pellavanviljelyn vähenemisen myötä monin paikoin suuresti taantunut. Esimerkiksi Pohjoismaista se on lähes hävinnyt kokonaan.Ålands flora 2010, s. 144. Pellavahatikasta on tiedossa joitakin kasvupaikkoja Suomesta, muun muassa Ahvenanmaalta, Varsinais-Suomesta, Vaasasta ja Hailuodosta. Viimeiset havainnot ovat kuitenkin 1900-luvun alkupuolelta.Lampinen, R., Lahti, T. & Heikkinen, M. 2012: Kasviatlas 2011: Pellavahatikan levinneisyys Suomessa. Helsingin yliopisto, Luonnontieteellinen keskusmuseo, Helsinki. Viitattu 24.7.2012.

 Elinympäristö 
Pellavahatikka kasvaa rikkakasvina pellavapelloilla. Lajin häviämisen syynä on ollut paitsi pellavan viljelyn väheneminen ja rikkakasvien torjunta, myös puhtaamman siemenviljan käyttö. Pellavahatikka ei Suomen oloissa pysty luontaisesti talvehtimaan, joten sen siemenet säilyivät talven yli vain talvehtimalla siemenviljan seassa sisätiloissa.Uhanalaisten eläinten ja kasvien suojelutoimikunnan mietintö III 1986, s. 12.

 Lähteet 
 Retkeilykasvio. Toim. Hämet-Ahti, Leena & Suominen, Juha & Ulvinen, Tauno & Uotila, Pertti. Luonnontieteellinen keskusmuseo, Kasvimuseo, Helsinki 1998.
 Uhanalaisten eläinten ja kasvien suojelutoimikunnan mietintö III: Suomen uhanalaiset kasvit. Komiteamietintö 1985:43. Ympäristöministeriö. Valtion painatuskeskus, Helsinki 1986.
 Ålands flora''. Toim. Hæggström, Carl-Adam & Hæggström, Eeva. Toinen laajennettu painos. Ekenäs Tryckeri, Ekenäs 2010.

 Viitteet 

 Aiheesta muualla 
 Kasviatlas 2022: Pellavahatikan (Spergula arvensis subsp. maxima) levinneisyys Suomessa.
 Suomen Lajitietokeskus: Pellavahatikka – Spergula arvensis subsp. maxima

Luokka:Hatikat
Luokka:Suomesta hävinneet lajit