Carlo Rossi

Carlo di Giovanni Rossi (; 29. joulukuuta 1775 Napoli Eräissä lähteissä syntymäpaikaksi mainitaan Pietari tai Venetsia. – 18. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1849 Pietari) oli italialaissyntyinen venäläinen arkkitehti. Hänet tunnetaan suuria rakennuskokonaisuuksia luoneena kaupunkisuunnittelijana sekä yhtenä venäläisen empiretyylin kehittäjistä.

 Suku ja koulutus 
Carlo Rossi oli Pietariin vuonna 1785 muuttaneen saksalaissyntyisen balettitanssijattaren Gertruda Rossin poika. Hänen isäpuolensa oli ranskalainen balettimestari Charles Le Picq. Carlo kävi saksalaisen Pietarin ja Paavalin seurakunnan koulua ja työskenteli vuodesta 1796 lähtien arkkitehti Vincenzo Brennan apulaisena. Vuosina 1802–1803 hän opiskeli Italiassa. 

 Ura Venäjällä 
Palattuaan Venäjälle Rossi nimitettiin Pietarin lasi- ja posliinitehtaiden taiteilijaksi ja vuonna 1806 keisarilliseksi hoviarkkitehdiksi. Vuodesta 1809 lähtien hän työskenteli Moskovassa, teki uudet sisustussuunnitelmat Katariina II:n matkapalatsiin Tverissä ja suunnitteli rakennuksia maaseutukaupunkeihin.

Vuonna 1815 Rossi palasi Pietariin, jossa hänet seuraavana vuonna nimitettiin yhdeksi rakennus- ja vesitöiden komitean pääarkkitehdeista. Hän on suunnitellut kaupunkiin useita merkittäviä rakennuskokonaisuuksia, joille on ominaista korostettu juhlallisuus ja ilmeikkyys, runsas pylväiden käyttö sekä allegoriset veistosryhmät. Mistulansaarella sijaitsevan Jelaginin palatsin (1818–1822) jälkeen Rossi suunnitteli Mikaelin palatsin (1818–1822, nykyinen Venäläisen taiteen museo) ja siihen liittyvän Taideaukion kokonaisuuden.

Vuosina 1819–1829 hänen suunnitelmiensa mukaan rakennettiin Palatsiaukiolle avautuva Pääesikunnan rakennus. Arkkitehdin huippusaavutus on vuosina 1816–1834 toteutettu Aleksandrinski-teatterin kokonaisuus, johon kuuluvat teatteria ympäröivä Ostrovskin aukio, Lomonosovin aukio ja niitä yhdistävä Arkkitehti Rossin katu pylväsriveineen. Rossin viimeisen monumentaaliluomuksen muodostavat Senaatinaukion kokonaisuuteen kuuluvat Senaatin ja synodin rakennukset (1829–1834). 

Arkkitehdin muita töitä ovat Pavlovskin palatsin kirjasto (1822–1824), Nikolain portti valurauta-aitoineen (1826), Jurjevin luostarin kellotapuli Novgorodissa (1838–1841) sekä vuoden 1812 isänmaallisen sodan sankareiden galleria Talvipalatsissa (1826, Vasili Stasovin jälleenrakentama palatsin tulipalon jälkeen).

Rossi erosi arkkitehdin virastaan vuonna 1832 riitauduttuaan Nikolai I:n lähipiirin kanssa. Hänet on haudattu Aleksanteri Nevskin luostarin 1700-luvun hautausmaalle.

Lähteet

Kirjallisuutta
 Grimm, G.G. Ansambli Rossi. Ploštšad iskusstv i ploštšad Ostrovskogo. Moskva-Leningrad: Iskusstvo, 1946.
 Piljavski, V.I. Zodtši Rossi. Moskva-Leningrad: GIAiG, 1951.
 Rossi, Karl Ivanovitš (1775–1849). Katalog arhitekturnyh tšertežei i projektov predmetov prikladnogo iskusstva. Leningrad, 1975.
 Šuiski, V.K. Karlo Rossi. Sankt-Peterburg: Stroiizdat, 2001.
 Taranovskaja, M.Z. Karl Rossi. Arhitektor. Gradostroitel. Hudožnik. Leningrad: Stroiizdat, 1980.
 Veinert, N. Rossi. Moskva-Leningrad: Iskusstvo, 1939.

Aiheesta muualla

 Carlo Rossi Pietari-tietosanakirjassa 
 Carlo Rossi Pietarin kaupunginhallinnon sivustolla 

Luokka:Venäläiset arkkitehdit
Luokka:Vuonna 1775 syntyneet
Luokka:Vuonna 1849 kuolleet