Sõrvenniemi

Sõrvenniemi (, vir. ja suom. myös Sörvemaa) on niemimaa Saarenmaalla Riianlahden ja Itämeren välissä. Hallinnollisesti se kuuluu Saarenmaan kuntaan ja Saarenmaan maakuntaan. Alue on melko harvaan asuttua, ja siellä on noin 1 600 asukasta. Kuurinmaan rannikon ja Sõrvenniemen väliin jäävää merialuetta kutsutaan Kuurinkurkuksi tai Irbensalmeksi ( tai Irbe väin). Niemen pohjoisosan rajaan on kaksi määritelmää: Ensimmäisen määritelmän mukaan nimi alkaa Salmejoesta ja päättyy niemimaan kärkeen eli Sõrven säären loppuun saakka. Näin määriteltynä niemen koko on noin 32 km × 10 km, yhteensä 180 km². Toisen määritelmän mukaan niemi kattaa entisten Ansekülan ja Jämajan suurpitäjien alueet. Alue ulottuu tuon määritelmän mukaan Salmejoesta siis hieman pohjoiseenkin, mutta vain sinne saakka, missä on perinteisesti käytetty Ansekülan kansallispukua.

Maantiede
Alkujaan Sörve oli erillinen saari, jonka on ilmeisesti vasta viime vuosisatojen kuluessa kasvanut maankohoamisen  seurauksena yhteen muun Saarenmaan kanssa. Nykyinen Salmejoki oli nimensä mukaisesti aikoinaan ollut salmi, joka erotti Sörven saaren muusta Saarenmaasta.

Sõrvenniemi on pituudeltaan 32 kilometriä ja kapeimillaan se on vain kaksi kilometriä leveä. Keskikohdastaan Torgusta Mäebeen se on 18 kilometriä leveä.Kirss 2001, s. 41 Sõrvenniemen länsirannalla on eteläänpäin kohoavia dyynejä. Korkeimmat niistä ovat 16 metriä korkeita. Niemen itäosissa dyynit päättyvät suoniityille.Tüür, Pao, Pallad 2005, s. 46 Dyyneistä suuri osa on metsittynyt, ja niemimaa on muutenkin suurimmaksi osaksi metsän peitossa. Metsistä yli puolet on mäntymetsää. Lehtimetsää on neljäsosa. Lehdoissa kasvaa muun muassa metsäomenapuita, kynäjalavaa ja kämmekkää.Kirss 2001, s. 42 Sõrvenniemen eteläisin kärki eli Sõrven säär päättyy pieniin saariin ja kariin. Siellä sijaitsevat Lombimaan, Vesitükimaan ja Pitkasäärenmaan särkkäseljänteet ja soravallit. Kovassa aallokossa ne muuttavat usein muotoaan. Sõrven sääre on suosittu lintubongauspaikka. Sen kohdalta kulkee muuttolintujen kulkureitti, jota ne käyttävät välttääkseen lentämistä avomerellä.Kirss 2001, s. 43

Koska Kuurinmaan pohjoisrannikko on vain noin 27 kilometrin päässä Sõrvenniemestä, ovat suhteet Kuurinmaan liiviläisten vanhoihin rantakyliin olleet hyvin tiiviit aina toiseen maailmansotaan saakka. Monet Sörvemaan lapset työskentelivät kesäisin esimerkiksi paimenina liiviläiskylissä, ja avioliittojakin liiviläisten ja sörulaisten välillä solmittiin. Sörven murteessa ja Kuurinmaan liivissä on selviä yhteisiä piirteitä, joihin esimerkiksi professori Karl Pajusalu on tutkimuksissaan viitannut.

Historia
Kirjallisissa lähteissä alue on mainittu ensimmäisen kerran vuonna 1234 nimellä Sworve. Sõrvenniemen Rouklin tammistossa sijaitsee muinainen viikinkien pyhättö. Vuonna 1838 Rahusten kylän miehet tekivät retken Gotlantiin Fårön saarelle hakemaan rautatankoja sinne uponneesta laivasta. Tästä aiheutui oikeusjuttu, jossa jokaiselle osanottajalle määrättiin rangaistus. Alue kärsi pahoin toisessa maailmansodassa. Esimerkiksi Torgun kunnassa asui ennen sotaa 4 000 asukasta, kun siellä oli sodan jälkeen enää 400 asukasta. Talvella 1939–1940 Neuvostoliiton Itämeren laivaston joukot ottivat haltuunsa Mõntun koulun, Mõntun puiston ja Mõntun satamanKirss 2006, s. 42 ja tuhosivat esimerkiksi Mõntun koulun polttopuiksi. Lisäksi ympäristön asukkaiden piti lähteä kodeistaan. Mõntun puistoon sijoitettiin torpedoja. Tuhoutuneen Mõntun koulun kivijalalle ovat entiset oppilaat tuoneet muistokiven.

Sodan aikana saksalaiset miehittivät alueen, ja vuonna 1944 niemellä käytiin ankaria taisteluja neuvostojoukkojen ja niemelle Kuurinmaalle mottiin jääneiden joukkojen evakuoimisen suojaamiseksi jääneiden saksalaisten välillä.Tüür, Pao, Pallad 2005, s. 45

Taistelujen aikana niemellä sijainneista 30 kylästä 14 tuhoutui kokonaan. Sodan jälkeen monet alueelta pakoon lähteneet eivät voineet palata koteihinsa neuvostoarmeijan pystyttässä paikalle sotilastukikohtia.

 Väestö 
1300-luvulla Sörvemaan alueelle muutti ruotsalaisia. He sörulaistuvat vähitellen, mutta vielä 1700-luvulla Sörvestä löytyy ruotsin kielen taitoisia.

Sörvenniemen asukkaista käytetään viroksi nimitystä sörulane. Suomen vastineena voi käyttää käännöstä sörulainen tai sõrvelainen. Niemimaalla asui 2020-luvun alussa noin tuhat henkeä, joista yli 400 Salmen kylässä.

 Murre 
Sörven murre (vir. sörve keel) kuuluu viron murteissa saarten murreryhmään ja sen Länsi-Saarenmaan alaryhmään. Lisäksi on mahdollista erottaa edelleen  Ansekülan ja Jämajan murteet omaksi alaryhmäkseen. Sörven murretta taikka kielimuotoa taitavat niemen iäkkäimmät asukkaat. Sitä taitaa eri arvioiden mukaan noin 20–30 henkeä. Ihmisiä, jotka osaavat joitakin Sörven kieliumuodon sanoja tai sanontoja, on noin 300–400. Lapsille kieltä koulussa ei opeteta, mutta 2020-luvussa arvioitiin, että tilanne saattaa olla muuttumassa. Vuonna 2017 ilmestynyt Sörulase aabits -teosta on ilmestymisestään saakka lahjoitettu jokaiselle Salmen koulun oppilaalle. Ja myös kouluun tulevat uudet opettajat saavat tuon aapisen lahjaksi.

Murteessa on lukuisia erityispiirteitä, jotka eivät ole vieraita vain mannervirolaisille, vaan myös toisille Saarenmaan asukkaille. Sörulaisten, kuten muidenkin saarenmaalaisten puheessa on nouseva ja laskeva intonaatio, mikä erottaa heidät selvästi muista viron kielen puhujista. Toinen selvä piirre sörulaisten murteessa on, että he eivät käytä Õ-äännettä ja kirjainta, kuten ei suurin osa muistakaan saarenmaalaisista. Viron yleiskielen Õ:n vastine ei kuitenkaan kaikissa Sörven murteen sanoissa ole Ö, kuten yleensä luullaan, vaan kyseeseen tulevat kaikki muutkin vokaalit Ä:tä lukuun ottamatta. Murteen erikoisuutena on, että toisin kuin viron yleiskielessä, kieltoverbillä on kaksi aikamuotoa. Lisäksi samassa lauseessa voidaan käyttää yleiskielestä poiketen useita kieltosanoja.

Lähteet

Viitteet

Luokka:Saarenmaa
Luokka:Viron niemet ja niemimaat