Albrekt I Itävaltalainen

Albrekt I Itävaltalainen (); (heinäkuu 1255 Rheinfelden – 1. huhtikuuta 1308 Reuss-joki, Windisch, Aargau, nyk. Sveitsi) oli Itävallan ja Steiermarkin herttua vuosina 1282–1308 ja Saksan kuningas vuosina 1298–1308.  

Häntä on kutsuttu myös "Albrekt Yksisilmäiseksi" taisteluvamman takia, jonka vuoksi hänellä oli tyhjä silmäkuoppa ja vino suupieli.

 Suku 

Albrekt oli kuningas Rudolf I Habsburgilaisen ja tämän ensimmäisen puolison Gertrude Anne von Zollern-Hohenberg-Haigerlochin (n. 1225–1281) vanhin poika, joka oli Hohenbergin kreivi Burkhard V:n ja Matildan (Mechtild), Tübingenin paladiinikreivi Rudolf I:n tyttären tytär.

Hänellä oli kymmenen sisarusta, joista kuusi sisarta naitettiin tärkeimmille vaaliruhtinaille: Mathilde (n. 1253 –1304) avioitui Reinin paladiinikreivi ja Ylä-Baijerin herttua Ludvig II:n kanssa; Katharina (1256–1282) avioitui Baijerin herttua Otto III:n kanssa, josta tuli Unkarin kuningas Otto; Agnes [Gertrude] (n. 1257–1322) avioitui Saksin herttua Albrecht II:n kanssa; Hedwig (n. 1259–1285/1286) avioitui Brandenburg-Salzwedelin rajakreivi Otto VI:n kanssa; Clementia (n. 1262–1293 jälkeen) avioitui Anjou-sukuisen Napolin kruununprinssi Kaarle Martelin kanssa, heidän lapsiaan olivat Unkarin kuningas Kaarle Robert ja Ranskan kuningatar Klementia Unkarilainen ja Judit (saks. Guta); (1271–1297) avioitui Böömin kuningas Venceslaus II:n kanssa.

Hänen ainoa aikuiseksi elänyt veljensä oli Rudolf II, Itävallan ja Steiermarkin herttua (1270–1290), nimellisesti Svaabian herttua. Tämän poika oli Itävallan Johann Parricida 'Sedänmurhaaja' (n. 1290–1312/13).
pienoiskuva|Albrekt I:n vaakuna, jossa Habsburgin ja Babenbergin vaakunat. Latinankielinen teksti: ALBERTUS DEI GRATIA DUX AUSTRIAE ET STYRIAE DE HABSBURG ET KIBURG COMES LANTGRAVUS ALSACIAE (Albertus Jumalan armosta Itävallan ja Steiermarkin Habsburgin ja Kiburgin herttua ja Elsassin rajakreivi)
pienoiskuva|Albrekt I, Anton Boys 1500-luvun loppu

 Avioliitto ja jälkeläiset 

Hän avioitui vuonna 1274 kreivitär Elisabet von Görz und Tirolin (n. 1262–1312) kanssa, joka oli Tirolin kreivi Meinhard II:n, Habsburgien valtaa edeltäneiden Itävallan Babenbergin rajakreivien jälkeläinen ja Elisabeth von Bayern von Wittelsbachin, kuningas Konrad IV:n lesken vanhin tytär. Kuningatar Elisabet oli itse asiassa paremmin sukua Saksan hallitsijoille kuin puolisonsa: hän oli aikaisempien Saksan kuninkaiden, kuten keisari Henrik IV:n jälkeläinen hän oli myös Itävallan tärkeän naapurin, Baijerin Wittelsbach-sukuisten herttuoiden veljentytär.

Heidän poikansa oli Itävallan herttua Albrekt II (1298–1358) ja pojanpoikansa Itävallan herttua Rudolf IV. 

Albrektille ja Elisabethille syntyi kaksitoista lasta: Lisäksi heille syntyi yhdeksän lasta, jotka kuolivat heti synnyttyään ja joille ei annettu nimeä.

 Anna (1275  – 19. maaliskuuta 1327), avioitui (1) n. 1295 Brandenburg-Salzwedelin rajakreivi Hermanin kanssa; (2) 1310 Wrocławin (Schlesien-Breslau) herttua Henrik VI Hyvän kanssa
 Agnes (18. toukokuuta 1281 – 10. kesäkuuta 1364), avioitui 1296 Unkarin kuningas Andreas III:n kanssa
 Rudolf III (n.  1282 – 4. heinäkuuta 1307), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui (1) 1300 Ranskan prinsessa Blanchen (n. 1285–1305) kanssa; (2) 1306 Puolan prinsessa Elisabethin (1286/88–1335) kanssa; kuoli ilman jälkeläisiä ennen isäänsä.
 Elisabeth (1285 – 19. toukokuuta 1353), avioitui 1304 Lorraine'n herttua Fredrik IV:n kanssa.
 Fredrik I Friedrich der Schöne (1289 – 13. tammikuuta 1330), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui Saksan kuningatar Isabella de Aragonin (1305–1330), Jaakko II:n ja Blanche d'Anjoun tyttären kanssa, kuoli ilman jälkeläisiä.
 Leopold I der Glorwürdige, Das Schwert Habsburg (4. elokuuta 1290 – 28. helmikuuta 1326), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui 1315 Savoijin prinsessa Katharinan (n. 1298–1336) kanssa ja heillä oli jälkeläisiä.
 Katharina (1295 – 18. tammikuuta 1323), avioitui 1316 Calabrian herttua Carlin kanssa, joka oli Napolin kuningas Robertin ja Aragonian infanta Violanten poika. Liitto oli lapseton.
 Albrekt II (12. joulukuuta 1298 – 20. heinäkuuta 1358), Itävallan ja Steiermarkin herttua, avioitui 1324 Johanna von Pfirtib (1300–1351) kanssa, heidän poikansa oli Rudolf IV.
 Heinrich der Sanftmütige tai Freundliche (1299 – 3. helmikuuta 1327), avioitui kreivitär Elisabeth von Virneburg (n. 1303–1343) kanssa, kuoli ilman jälkeläisiä.
 Meinhard (1300–1301), kuoli alle vuoden ikäisenä
 Otto der Fröhliche (23. heinäkuuta 1301 – 26. helmikuuta 1339), avioitui (1) 1325 Elisabeth von Niederbayernin (n. 1305–1330) kanssa; (2) 1335 Böömin prinsessa Anna von Luxemburgin (1323–1338) kanssa, kuoli ilman jälkeläisiä 
 Jutta (1302 – 5. maaliskuuta 1329), avioitui 1319 Öttingenin kreivi Ludwig V:n kanssa

 Kuningas 

Vuonna 1298 osa Saksan ruhtinaista valitsi Albrektin Saksan kuninkaaksi tyytymättöminä kuningas Adolf von Nassauhin. Vallasta kamppailevien Albrektin ja Adolfin joukot kohtasivat toisensa Göllheimin taistelussa 2. heinäkuuta 1298 lähellä Wormsia, joka päättyi Albrektin voittoon tämän surmattua omakätisesti Adolfin. Kuninkaanvaali uusittiin, ja Albrekt valittiin kuninkaaksi. Kruunajaiset pidettiin 24. elokuuta 1298 Aachenin tuomiokirkossa.

Albrekt yritti valloittaa vuonna 1299 Hollannin ja Zeelandin, mutta epäonnistui sotatoimissaan. Vuonna 1307 hän hyökkäsi Thüringeniin, mutta kärsi tappion lähellä Luckan kaupunkia.

 Perintö 

Albrekt kuoli veljenpoikansa Johann Svaabialaisen murhaamana 1. toukokuuta 1308 Reuss-joen rannalla, lähellä Bruggia Windischissä, Aargaussa nykyisessä Sveitsissä. Paikalle perustettiin murhan jälkeen Königsfeldenin luostari.  

Yhdessä salaliittolaistensa kanssa Johann odotti setänsä. Ylittäessään jokea herttua erkani muusta seurueestaan, ja Johann surmasi hänet miekalla. Tämän veriteon taustalla oli ratkaisematon kysymys Johannin isän herttua Rudolf II:n, Albrektin nuoremman veljen, perintövaatimuksista.  

Albrekt haudattiin alun perin Wettingenin luostariin nykyisessä Sveitsissä. Vuonna 1309 keisari Henrik VII Luxemburgilaisen käskystä hänen jäännöksensä siirrettiin Speyerin katedraaliin, joka on Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijoiden perinteinen viimeinen leposija.

Albrektin kuoleman myötä Habsburg-suku menetti yhden dynaamisimmista edustajistaan. Hänen äkillinen kuolemansa oli valtava isku nousevalle dynastialle ja lopetti pyrkimykset säilyttää keisarillinen kruunu suvussa.

 Lähteet 

 Aiheesta lisää 

Luokka:Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijat
Luokka:Habsburgin hallitsijasuku
Luokka:Vuonna 1255 syntyneet
Luokka:Vuonna 1308 kuolleet