Karhuntappajan ritarikunta

Karhuntappajan ritarikunta, tai Lāčplēsis-ritarikunta, () on Latvian korkein kunniamerkki, joka perustettiin 11. marraskuuta 1919. Aloitteen ritarikunnan perustamisesta teki silloinen Latvian armeijan ylipäällikkö Janis Balodis.

 Historia 
Ritarikunnan ensimmäiset kunniamerkit jaettiin marraskuussa 1920, jolloin presidentti Jānis Čakste luovutti merkit. Viimeisen kerran ritarikunnan kunniamerkeillä palkittiin vuonna 1928. Sen jälkeen ritarikunnan kunniamerkkejä ei ole myönnetty. Latvian itsenäistyessä uudelleen Neuvostoliiton miehityksen jälkeen vuonna 1991 Karhuntappajan ritarikuntaa ei perustettu uudelleen.

Ritarikunnan kunniamerkit suunnitteli latvialainen Jānis Liberts. Ritarikunnan merkki oli valkoiseksi emaloitu tyylitelty hakaristi, jonka reunoissa oli punainen ja kultainen juova. Merkin keskuskuvioon oli kuvattuna latvialaiseen kansantarustoon perustuva karhuntappaja Lāčplēsis taistelemassa karhun kanssa. Ristiin oli kiinnitettynä myös poikittain olevat miekat. Kunniamerkin keskuskuvion kääntöpuolella oli teksti 11. marraskuuta 1919, ja ristin sakaroihin oli kaiverrettu teksti "Par Latviju" ('Latvian puolesta').

 Myöntämisperusteet ja luokat 
Ritarikunnassa oli kolme luokkaa, ja se voitiin myöntää vain sodan ajan ansioista.Tetri (1998): s. 198

 80x80px ritarikunnan nauha

 Saajat ja erityisoikeudet 
Ritarikunta oli sotilasritarikunta, ja sen kunniamerkkejä myönnettiin latvialaisille sotilaallisista ansioista sekä ulkomaalaisille, jotka olivat osallistuneet Latvian vapaustaisteluun tai edesauttaneet Latvian tasavallan perustamista.

Ensimmäisen luokan kunniamerkki eli suurristi myönnettiin seuraaville 11 henkilölle: kenraali Janis Balodis, kenraali Krišjānis Berķis, eversti Fridrihs Briedis, eversti Oskars Kaplaks, kenraali Johan Laidoner (Viro), marsalkka Józef Piłsudski (Puola), marsalkka Ferdinand Foch (Ranska), kuningas Viktor Emanuel III (Italia), pääministeri Benito Mussolini (Italia) ja kuningas Albert I (Belgia).

Ritarikunnan toisen luokan kunniamerkki myönnettiin 61 henkilölle, joista latvialaisia oli 18 ja ulkomaalaisia 43. Kolmannen luokan merkki myönnettiin 2 072 henkilölle, joista ulkomaalaisia oli 271. Ennen Neuvostoliiton miehitystä ritarikuntaan nimitettiin myös kolme naista: Elza Žiglevica, Līna Čanka ja Valija Vesčūnas-Jansone.

Kunnianosoituksen saaneilla oli lukuisia etuoikeuksia, joita olivat muun muassa:

 oikeus käyttää sotilasunivormua myös aktiivisen palveluksen jälkeen
 etusija armeijan nimityksiä tehtäessä 
 kaksinkertaiset lomat armeijassa palvellessaan
 saajan lapset oli vapautettu koulujen lukukausimaksuista
 junaliput valtion rautatieyhtiön puoleen hintaan
 oikeus sotilashautajaisiin
 etusija tontteja jaettaessa
 oikeus saada ilmaiseksi hoitoa sotilassairaaloissa myös aktiivisen palveluksen jälkeen 

 Lähteet 
Tetri Juha E.: Kunniamerkkikirja, Saarijärvi: Ajatus 1998 .

Viitteet

Luokka:Latvialaiset ritarikunnat