Kšesinskajan talo

Kšesinskajan talo () on jugendtyylinen rakennusmuistomerkki Pietarissa Venäjällä. 

Vuonna 1876 suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanov rakastajattarelleen, balettitanssija Anna Vasiljevna Kuznetsovalle rakennuttaman yksityistalon on suunnitellut pietarilainen arkkitehti Ivan Ivanovitš Šapošnikov, toisten tietojen mukaan arkkitehti Alexander von Hohen (Alexander Ivanovitš von Gogen, 1856–1914) vuonna 1904.Arhitekturnyje pamjatniki Sankt-Peterburga, s. 285 Rakennuksessa oli ajalleen poikkeuksellisesti kolme vesiklosettia mutta ei vielä sähkövalaistusta. Hienostunutta rakennusta on toisinaan nimitetty myös Kšesinskajan palatsiksi.Natšala XX veka, s. 261Suomeksi esim.  Ballerina Mathilde Krzesinska asui talossa vuosina 1892–1917. 

Rakennus sijaitsee Koivusaarella Kronverkin prospektin ja Kuibyševinkadun kulmassa. Sieltä avautuu näkymä Kolminaisuuden aukion yli Nevalle ja Pietari-Paavalin linnoitukseen. Seutu oli pitkään hiljaista laitakaupunkia. Nevan ylittävän Kolminaisuuden sillan valmistuttua vuonna 1903 siitä kehittyi muodikas asuinalue.Natšala XX veka, s. 261-263

pienoiskuva|Mathilde Krzesinska salissa 1916.

Arkkitehtuuri
pienoiskuva|Mathilde Krzesinska talvipuutarhassa 1916.
Kšesinskajan talo on yksi Pietarin tunnetuimmista ja luonteenomaisimmista jugendrakennuksista.Arhitektura peterburgskogo moderna, s. 113 Tyyliltään se edustaa jugendin kansainvälistä versiota ja tuo mieleen Otto Wagnerin wieniläisen sesessionismin.Natšala XX veka, s. 269

Rakennuksen epäsymmetrinen pohjaratkaisu, epätasaisten muotojen dynaaminen sommittelu sekä vapaasti rytmitellyt, vaihtelevat geometriset muodot ikkuna-aukotuksessa heijastavat sisätilojen käyttötarkoitusta. Edustustilat sijaitsivat yksikerroksisessa eteläsiivessä, jonka kulmassa erottuu suurten ikkunoiden valaisema talvipuutarha. Huonetilat luovat keskeytymättömän, virtaavan tilan, joka avautuu talvipuutarhan lasipintojen läpi ympäristöön. Asuinhuoneet olivat rakennuksen kaksikerroksisessa osassa, jota koristaa tornimainen erkkeri. Taloustilat ja palvelusväen huoneet oli sijoitettu sisäpihalle.Lisovski, s. 234-235 Pihalla sijaitsivat autotalli ja navetta. Krzesinskan tiedetään pitäneen paljon kotieläimiä, kuten lemmikkisikaa.

Julkisivun vaaleita tiilipintoja elävöittävät kivijalasta ikkunoiden tasolle kohoavat punaiset ja harmaat graniittikerrokset, julkisivujen tiilikoristelu, katonrajan tummansininen majolikafriisi ja metallikoristeet.Arhitektura peterburgskogo moderna, s. 119-122 Rakennusta ympäröivä puutarha, takorauta- ja tiiliaidat sekä pergola-tyyppinen huvimaja antavat kokonaisuudesta intiimin vaikutelman.
pienoiskuva|Sali vuoden 1987 restauroinnin jälkeen.
Syksyllä 1892 talo siirtyi Matilda Krzesinskan omistukseen, joka myöhemmin kirjoitti talosta muistelmissaan:Tämän kartanon rakennutti suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš balettitanssija Kuznetsovalle … Kartano oli kaksikerroksinen, kauniisti sisustettu ja tilavalla kellarilla. Talon takana oli pieni puutarha, jota ympäröi korkea muuri. Kauempana näkyivät ulkorakennukset, talli ja navetta. Ja pidemmälle, aivan suuriruhtinas Aleksei Aleksandrovitšin puistoon asti, ulottui sama puutarha. Kun muutin [taloon], remontoin vain toisen kerroksen makuuhuoneen, mutta kaikki muu pysyi samana. Silloin ei ollut sähköä, ja taloa valaisivat erimuotoiset ja -kokoiset petrolilamput.Tilaajan toivomusten mukaan sisustetut huoneet edustivat jugendin ohella erilaisia kertaustyylejä. Niiden suunnitteluun osallistui arkkitehti Aleksandr Dmitrijev. Keskussali, jonka on suunnittellut A. I. Dmitrijev, on toteutettu uusklassismin tyyliin mikä vastaa sen edustustehtävää. Alkuperäinen sisustus ei ole juurikaan säilynyt. Suuri sali entisöitiin vuonna 1987.Arhitektura peterburgskogo moderna, s. 123-129

Historia
Rakennuksella on värikäs historia. Ensimmäinen asukas vuosina 1876–1892 oli balettitanssija Anna Vasiljevna Kuznetsova lapsineen, jolle tämän rakastaja ja avoimesti tämän kanssa suhteessa elänyt suuriruhtinas Konstantin Nikolajevitš Romanov rakennutti talon.

Mariinski-teatterin ensitanssijatar Mathilde Krzesinska oli nuoruudessaan tulevan keisari Nikolai II:n rakastajatar vuodesta 1890 tämän naimisiinmenoon vuoteen 1894 saakka. Krzesinskalla oli vuodesta 1900 suhde Nikolai II:n serkkuihin Sergei Mihailovitšiin ja Andrei Vladimirovitšiin, joka oli hänen poikansa isä. Talon toinen suunnittelija Alexander von Hohen toimi keisarillisena hoviarkkitehtina.Arhitektura peterburgskogo moderna, s. 113-114 Nikolai II lahjoitti 400 000 ruplaa maksaneen talon Krzesinskalle vuonna 1906.Sebag Montefiore, Simon: Kolmas näytös: Rappio. Neljäs kohtaus: Venäjänmaan isäntä. Romanovit 1613–1918. WSOY, 2016. S. 601. ISBN 978-951-0-42550-3

Helmikuun vallankumouksen jälkeen Kšesinskajan talosta tuli bolševikkien päämaja.L. Muštukov, L. Tihonov; s. 49 Vallankumoukselliset sotilaat ottivat sen haltuunsa Pietarin neuvoston suostumuksella maaliskuussa 1917. Sinne sijoittuivat bolševikkipuolueen keskuskomitea sekä Petrogradin kaupunkikomitea, puolueen sotilasorganisaatio, Soldatskaja pravda -lehden toimitus, Sosialistisen vallankumouksellisen puolueen Petrogradin piirikomitea, Ammattiliittojen keskustoimisto, V. I. Uljanov (Lenin), apulaislakimies S. Ja. Bogdatijev ja kaivoslaitoksen opiskelija G. O. Agababov. Krzesinska yritti saada kotinsa takaisin oikeusteitse, mutta bolševikit kieltäytyivät poistumasta rakennuksesta.Entsiklopeditšeski spravotšnik, s. 309-310 

Ennen Pietarista lähtöään heinäkuussa 1917 Krzesinska vieraili talossa ja katui sitä – sotilaat ja bolševikit pystyivät muuttamaan minkä tahansa kasarmiksi. Mathilde itse kirjoitti päiväkirjaansa: "Se, mitä näin, oli kauheaa", ja sen jälkeen hän listasi talon asukkaiden tekemiä tuhoja: käsin kudottu matto oli tahriintunut musteella, kaapeista oli revitty ovet irti ja kylpyamme oli täynnä tupakantumppien jättämiä jälkiä. Yksi talon uusista asukkaista tarjosi tyrmistyneelle balettitanssijalle mahdollisuutta muuttaa takaisin. 

Krzesinska oli niin järkyttynyt näkemästään, että hän jopa teki vetoomuksen pääministeri Aleksandr Kerenskille. Oikeusministeri päätti olla puuttumatta kiistaan, koska pelkäsi talosta käytävän taistelun muuttuvan verilöylyksi. Krzesinskan vierailu Pietarin sotilaspiirin komentajan kenraali Kornilovin luona ei myöskään tuottanut tulosta. Saatuaan kieltäytymisen balettitanssija kääntyi oikeuden puoleen. Vuokralaisten häätöä ei kuitenkaan koskaan saatu aikaan – asukkaat yksinkertaisesti jättivät huomiotta haasteet ja täytäntöönpanomääräykset. Eräänä päivänä Mathilde Krzesinska ajoi talonsa ohi ja näki Alexandra Kollontain kävelemässä kärppäturkissaan pihalla. Balettitanssija ei koskaan palannut kartanoonsa. Pian sen jälkeen sekä hänen asianajajansa Vladimir Hesin että maistraatin tuomari Mihail Tšistoserdov lähtivät maasta. Heidän paikalleen tulivat Mtšislav Kozlovski ja S. J. Bogdatijev – miehet, jotka eivät kyenneet puolustamaan edes itseään oikeudessa.

Huhtikuussa 1917 ulkomailta palannut V. I. Lenin työskenteli rakennuksessa ja esiintyi sen parvekkeelta lähistölle kerääntyneille väkijoukoille. Bolševikit joutuivat jättämään talon heinäkuun 1917 tapahtumien seurauksena, minkä jälkeen se siirtyi väliaikaisen hallituksen joukkojen haltuun.

Lokakuun vallankumouksen vuonna 1917 jälkeen rakennuksessa toimi erilaisia virastoja ja laitoksia. Vuosina 1938–1956 siellä sijaitsi Sergei Kiroville omistettu museo. Vuosina 1955–1957 Kšesinskajan talo yhdistettiin arkkitehti N. N. Nadežin suunnittelemalla lisärakennuksella sen vieressä sijaitsevaan V. E. Brandtin taloon, jonka on suunnitellut arkkitehti Robert Meltzer vuosina 1909–1910. Molemmat rakennukset luovutettiin Lokakuun suuren sosialistisen vallankumouksen museon käyttöön. Vuodesta 1991 lähtien niissä toimii Venäjän poliittisen historian museo.

 Lähteet 

Viitteet

Aiheesta muualla

Kšesinskajan talo Venäjän poliittisen historian museon sivustolla  

Luokka:Pietarin rakennukset ja rakennelmat
Luokka:72.2 Rakennukset, rakennustyypit