Stroganovin palatsi

pienoiskuva|300x300px|Stroganovin palatsi, Moika-joen puoleinen julkisivupienoiskuva|300x300px|Suuri sali Stroganovin palatsi, arkkitehti Francesco Rastrelli 1750-luku. Plafondissa eli kattokoristeessa italialaisen Giusppe Valerianin (keskiosa) ja Antonio Peresinottin maalaukset. Ovenpäällyskentissä tuntemattoman mestarin maalaama Aineaiaksen tarina. Restauroitu vuosina 1993-2003.
pienoiskuva|300x300px|Suuri sali, kattomaalaus Giuseppe Valeriani ja Antonio Peresinotti 1753-1756
pienoiskuva|Medaljongissa oleva profiilikorkokuva palatsin julkivussa
Stroganovin palatsi () on arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin suunnittelema barokkityylinen rakennus Pietarin keskustassa Venäjällä. Se on rakennettu vuosina 1752–1754 ja viimeistelty vuosina 1756–1760. Sisätilat uudisti vuosina 1790−1800 arkkitehti Andrei Voronihin.

 Rakennushistoria 
Ensimmäinen yksikerroksinen asuintalo rakennettiin paikalle luultavasti 1720-luvulla. Arkkitehti Mihail Zemtsovin suunnitelmien mukaan paikalle rakennettiin toinen, kaksikerroksisen asuintalo räätäli Johann Neumannille 1740-luvulla. Keskeneräisen Neumannin talon ja tontin ostivat vuonna 1742 veljekset Aleksandr, Nikolai ja Sergei Stroganov, vanhan kauppiassuvun edustajat.

Vuonna 1752 paroni Sergei Grigorjevitš Stroganov (1707–1756) tilasi palatsin suunnittelun italialaistaustaiselta, ensimmäiseltä hoviarkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellilta, joka työskenteli jo Katariinan palatsin laajentamisprojektissa ja keisarinna Elisabetin Smolnan luostarikompleksin parissa. Koska Stroganovit olivat Venäjän keisarikunnan rikkain suku ja hyvissä väleissä keisarinnan kanssa, Rastrelli ei voinut kieltäytyä toimeksiannosta ja valmisteli kiireesti kaupunkitalosuunnitelman. Kuten Vorontsovin palatsi, jonka myös Rastrelli suunnitteli Stroganovin apelle, kansleri Mihail Vorontsoville, Stroganovin palatsia ei rakennettu nopeasti.

Sergei Grigorjevitš Stroganov oli ainoa asiakas, joka kiitti arkkitehti Rastrellia jo ennen työ päättymistä. Hänen tilauksestaan ​​italialainen taiteilija Pietro Rotari maalasi muotokuvan arkkitehdistä. Maalaus oli esillä palatsin Valkoisessa salissa vuoteen 1917 asti ja nykyisin Eremitaašin kokoelmissa.

1790- ja 1800-luvuilla arkkitehti Andrei Voronihin sai tehtäväkseen kunnostaa sisätilat uusklassiseen tyyliin. Voronihinin äiti oli Stroganovien maaorja, ja huhuttiin, että hänen isänsä oli kreivi Aleksandr Sergejevitš Stroganov (1733–1811). Hän asui palatsissa vuoteen 1801 saakka.

Aleksandr Sergejevitš Stroganovin palatsissa oli paljon erilaisia ​​huoneita. Makuuhuonetta ei kuitenkaan ollut, sillä omistaja oli tottunut nukkumaan eri huoneissa nojatuoleissa, sohvilla tai taitettavalla telttavuoteella. Palatsin palveluksessa pidettiin 600 hengen hovia: laulajia, muusikoita, tanssijoita, näyttelijöitä, kokkeja, puuseppiä ja soutajia. Siellä järjestettiin jopa 500 hengen juhlia ja naamiaisia sekä konsertteja.  

 Arkkitehtuuri 
Palatsin juhlavasti koristellut julkisivut avautuvat Nevski-prospektille ja Moikan rantakadulle. Alkuperäisistä sisätiloista on säilynyt Rastrellin suunnittelema suuri sali, jonka plafondin eli kattokoristeen on vuosina 1753-1756 maalannut Giuseppe Valeriani. 

Palatsin ikkunoiden väliset kentissä on miestä sivukuvana esittäviä korkokuvamedaljonkeja. Tämä voi olla joko kreivi Sergei Stroganovin tai arkkitehti Rastrellin muotokuva.

Arkkitehti Rastrelli kirjoitti työstään:"Rakensin ... kolmikerroksisen palatsin, joka kuuluu herra paroni Stroganoville ... Asuintilojen lukumäärä on 50 huonetta, mukaan luettuna suuri sali, joka on koristeltu erittäin taitavien italialaisten käsityöläisten kipsitöillä. Lisäksi siellä on peileillä ja kullatuilla veistoksilla koristeltu galleria, joissakin huoneistoissa on italialaisten maalareiden valmistamia lampunvarjostimia,  kullatut rautakaiteet ... Pääjulkisivut on koristeltu mitä kauneimmalla italialaistyylisellä arkkitehtuurilla ..."Arkkitehti Fjodor Demertsov suunnitteli kaksi uutta siipirakennusta eteläisten ja itäisten talousrakennusten tilalle, arkkitehti Andrei Voronihin suunnitteli uusklassisen taulugalleria, kulmasalin sekä pohjoissiipeen mineraalikabinetin vuosina 1788–1793. Myös palatsin julkisivua muuteltiin ja sen väriksi tuli keltasävyinen vaaleanpunainen. 1800-luvulla julkivu oli maalattu violetiksi, tiilenpunaiseksi ja vihreäksi.

Alkuperäinen Rastrellin suunnittelema sisustus tuhoutui suurta salia lukuunottamatta tulipalossa 1790-luvun lopulla. Arkkitehti Carlo Rossi suunnitteli sisustuksen Aglaida Pavlovna Stroganovan uuteen huoneistoon vuonna 1820, joka katosi myöhemmin lähes kokonaan.Karpova, E. V. & Kuznetsov, S. O.: The Disappeared Interiors of the Stroganov Palace. Cultural Monuments. New Discoveries. 1999. Moskova 2000. Ss. 480-492 Toisten tietojen mukaan 1820-luvulla tilat kunnosti arkkitehti Pjotr Semjonovitš Sadovnikov (1796-1877) sekä suunnitteli myös arabeskisalin. Pihalle rakennettin kyyhkyslakka, joka oli siellä 1900-luvun alkuun saakka. Vuonna 1842 Sadovnikov rakennutti eteläisen pihasiiven ja suunniteli julkisivuun barokkityylisiä aiheita.
pienoiskuva|300x300px|Palatsin kaide, jossa rakennuttaja Sergei Grigorjevitš Stroganovin (1707–1756) monogrammi
pienoiskuva|Kreivi Aleksandr Stroganov ja ruhtinatar Jekaterina Petrovna Trubetskaja lastensa Pavelin ja Natalian kanssa taidekokoelman ympäröiminä n. 1777-1778

 Asukkaat 
pienoiskuva|300x300px|Palatsin julkisivussa oleva Stroganov-suvun vaakuna
Rakennuksen ensimmäinen omistaja oli keisarinna Elisabetin hallituskaudella hoviylimys, paroni Sergei Grigorjevitš Stroganov (1707–1756). Vuosina 1756–1811 se kuului hänen pojalleen kreivi Aleksandr Sergejevitš Stroganoville (1733–1811), joka oli merkittävä taiteiden suosija sekä taiteen kerääjä ja Keisarillisen taideakatemian puheenjohtaja. 

Aleksandr Stroganovin kuoltua vuonna 1811 palatsi siirtyi hänen pojalleen Pavelille. Kreivi Pavel Stroganovilla (1774–1817) ja ruhtinatar Sofia Golitsynalla (1775–1845) oli neljä tytärtä, heidän ainoa poikansa Aleksandr Pavlovitš Stroganov (1794–1814) kaatui Craonnen taistelussa Ranskassa Napoleonin sodassa. Sen jälkeen kreivi Pavel perusti Stroganov-kiinteistöyhtiön eli jakamattoman kuolinpesän, joka siirtyisi vanhimmalle perheenjäsenelle, joka oli tuolloin vanhin tytär Natalia Pavlovna Stroganova (1796–1872). Hänen miespuolisilla jälkeläisillään tämä omistajaketju säilyi vuoteen 1919 saakka, jolloin jo vuonna 1912 Ranskaan muuttanut viimeinen, pojanpoika kreivi Sergei Aleksandrovitš Stroganov (1852–1923) luopui vapaaehtoisesti kiinteistöstään ja luovutti rakennuksen avaimet koulutuksesta vastaavalle kansankomissaari Anatoli Lunatšarskille.  

Lokakuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917 jäljellä olevat Stroganovit muuttivat Venäjältä, ja palatsi kansallistettiin vuonna 1918. Stroganov-suku on tältä osin nykyisin mieslinjalta sammunut, viimeisellä kreivillä ei ollut perillisiä.

 Vallankumouksen jälkeen 
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Neuvostoliitto julisti vuonna 1925 palatsin kansalliseksi museoksi, joka kertoo Venäjän aateliston elämäntyylistä. Vuonna 1929 museo suljettiin, ja suuri osa sen irtaimistosta vietiin Eremitaašiin. Stroganovien kirjasto, joka oli Venäjän laajimpia, oli siirretty Tomskin yliopistoon ja pääasiassa kreivi Aleksandr Stroganovin keräämä taidekokoelma siirrettiin Eremitaašiin. Teoksia, jotka olivat palatsissa esillä olivat mm. Duccion ja Bronzinon madonna-maalaukset, Antoine Watteau'n La Boudeuse, Rembrantin Jeremias sekä Titus munkin kaavussa. Kokoelmassa oli töitä myös Antoon van Dyckiltä, englantilaiselta maisemamaalari James Robertsilta (1753– n.1809) ja Guido Reniltä sekä Giovanni Antonio Boltraffiolta, Peter Paul Rubensilta, Jean-Honoré Fragonardilta, François Boucherilta, Jean Siméon Chardinilta ja Nicolas Poussinilta.

Palatsi luovutettiin Maataloustieteitten akatemialle. Elektromortrest ja Era laivanrakennusyritys toimivat tiloissa vuodesta 1939 alkaen. Toisen maailmansodan pommituksissa vaurioitunutta rakennusta on restauroitu useaan kertaan. Vuonna 1988 palatsi luovutettiin Venäläisen taiteen museolle, ja siitä tuli sen näyttelytila, jossa oli esillä joitakin näyttelyitä. Sen jälkeen se oli vuosina 1989−1991 Leningradin arkkitehtuurin ja kaupunkisuunnittelun tutkimuskeskuksen käytössä.

Rappeutuneessa rakennuksessa tehtiin perusteellinen ja huolellinen julkisivujen entistämistyö vuosina 1991−2003. Arkkitehti Rastrellin alkuperäisten suunnitelmien mukaisesti ulkoseinät maalattiin vuonna 2003 uudelleen vaaleanpunaisiksi eikä tummanvihreiksi, kuten vuonna 1935. Se on yksi harvoista barokkirakennuksista Nevski prospektilla, joka on säilyttänyt alkuperäisen ulkonäkönsä.

Sisätilojen entisöintiä rahoitti muun muassa Pariisissa asuva paronitar Hélène de Ludinghausen-Stroganovan (s. 1942) perustama säätiö.  Hän on suvun naispuolisen haaran jäsen, ruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Šherbatova-Stroganovan (1912–2005) ainoa lapsi. Tämä oli Olga Aleksandrovna Stroganovan (1857–1944) pojantytär, joka oli viimeisen kreivi Sergei Aleksandrovitš Stroganovin (1852–1923) sisar.

Vuonna 2012 ainoastaan kirjasto oli vielä kokonaan entistämättä, mutta rahoituksen loputtua vuonna 2014 töitä ei ole enää jatkettu.

Stroganovin palatsin osoite on Nevski prospekt 17. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Gostinyi dvor.
Viitteet

Aiheesta muualla

 Stroganovin palatsi Pietari-tietosanakirjassa 
 Stroganovin palatsi Venäläisen taiteen museon sivustolla  

Luokka:Pietarin palatsit
Luokka:Barokin arkkitehtuuri