Emil Öhmann

Emil Öhmann (25. tammikuuta 1894 Helsinki – 7. lokakuuta 1984 Helsinki) oli kansainvälisesti tunnettu suomalainen kielentutkija. Hän oli ensin Turun yliopiston, sitten Helsingin yliopiston germaanisen kielitieteen professori, mutta hänen tutkimuksensa käsittelivät myös suomen kieltä. Hän on kirjoittanut muun muassa kansantajuisen, kielitieteen perusasioita käsittelevän kirjan Kieli ja kulttuuri, jonka vuonna 1964 ilmestynyt laitos kuuluu Jokamiehen korkeakoulu -kirjasarjaan.
 Teoksia 
 Studien über die französischen Worte im Deutschen im 12. und 13. Jh. Väitöskirja. Helsinki 1918
 Zur geschichte der adjektivabstrakta auf ida, -î und -heit im deutschen. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1921
 Der S-plural im Deutschen. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1924
 Zur Kindheit Jesu Konrads von Fussesbrunnen. Turun yliopisto, Turku 1929
 Heinrich Heine: Runoilijakohtalo. Karisto 1930
 Saksan kielioppi. Tekijät M. A. Jokobsson, Emil Öhmann. Otava 1938, 15. painos 1972
 Der italienische Einfluss auf die deutsche Sprache bis zum Ausgang des Mittelalters. Helsinki 1942
 Kieli ja kulttuuri: Kielitieteen peruskysymyksiä. Otava 1947, 3. painos 1964
 Die mittelhochdeutsche Lehnprägung nach altfranzösischm Vorbild. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1951
 Über hyperkorrekte Lautformen. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1960
 Zur Kenntnis der französichen Bestandteile in den rheinischen Mundarten. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1965
 Genusbeeinflussung von Substantiven durch eine fremde Sprache. Suomalainen tiedeakatemia, Helsinki 1968

 Palkintoja 
 Emil Aaltosen säätiön kunniapalkinto 1955
 Grimmin veljesten palkinto 1961
 Kultainen Goethe-mitali

Lähteet

 Öhmann, Emil: Kieli ja kulttuuri: Kielitieteen peruskysymyksiä. 1947.

Viitteet

Kirjallisuutta


 Aiheesta muualla 


Luokka:Suomalaiset kielitieteilijät
Luokka:Helsingin yliopiston professorit
Luokka:Turun yliopiston professorit
Luokka:Vuonna 1894 syntyneet
Luokka:Vuonna 1984 kuolleet
Luokka:Suomalaiset professorit