Tartuffe

Tartuffe () on viisinäytöksinen komedia, jonka on Tartuffe nimisenä kirjoittanut ranskalainen kirjailija Molière vuonna 1664 kolminäytöksisenä ja se sai kantaesityksensä 12. toukokuuta 1664 Versailles'n palatsin teatterissa, suurten juhlallisuuksien (Les fêtes des plaisirs de l'ile enchantée) yhteydessä. Näytelmä julkaistiin ja esitettiin uusintaversiona nimellä Le Tartuffe; ou, l’imposteur vuonna 1669. 

Komedia kertoo tekopyhyydestä. Sen nimihenkilö on kiihkeältä uskovaiselta vaikuttava tekopyhä lurjus Tartuffe, joka äärimmäistä hurskautta teeskennellen hyödyntää häikäilemättömästi rikkaan herra Orgonin vieraanvaraisuutta. Perheen hengellisten ja moraalisten tarpeiden hoitamisen varjolla hän manipuloi omaksumaan tiukan, puritaanisen elämäntavan ja melkein tuhoaa Orgonin perheen. Orgonin uhrautuessa Tartuffen hyväksi Orgonin lähipiiri joutuu kärsimään, ja alkaa ensimmäisenä huomata Tartuffen tekopyhyyden.Molièren Tartuffe . Uusi Suomi 14.4.2009. Orgonin vaimo Elmire näkee Tartuffen ilkeän tekopyhyyden läpi ja paljastaa hänet kun tämä yrittää takavarikoida Orgonin omaisuuden ja uhkailla hänen perhettään.

Näytelmä on Molièren kuuluisimpia. Siinä kirjailija ruoskii armotta kaikenlaista tekopyhyyttä, ja sana Tartuffe on saanut teeskentelijää tarkoittavan sivumerkityksen ranskan kielessä. Päähenkilö on lihan himojen palvoja sekä kiihkeä uskonnon harjoittaja ja on onnistunut pääsemään varakkaan porvari Orgonin ystäväksi.Grimberg 1982, osa 14 
pienoiskuva|Pariisin arkkipiispa Hardouin de Péréfixen antama asetus 11. elokuuta 1667, jolla Tartuffen esittäminen kiellettin.
Orgon haluaa tyttärensä Marianen ja Tartuffen menevän naimisiin, mutta tytär näkee Tartuffen tekohurskauden läpi ja inhoaa tätä. Poikansa Damisin Orgon tekee perinnöttömäksi ja tarjoaa perinnön Tartuffelle, joka ottaa sen vastaan puhtaasta lähimmäisenrakkaudesta. Onhan olemassa vaara, että poika tuhlaisi isänsä ansiot. Lopulta Tartuffe yrittää vietellä Orgonin vaimon Elmiren. Onhan kunnon rouvalle parempi, että tämän viettelee hurskas hengenmies kuin tylsä porvari.Grimberg 1982, osa 14, s. 169–170.
pienoiskuva|Tartuffen vuonna 1669 julkaistu painos, nimiölehti.Viisinäytöksinen versio Tartuffesta nimellä L’Imposteur (Teeskentelijä) esitettiin 5. elokuuta 1667 Palais-Royalin teatterissa — päähenkilön nimi oli muutettu Panulpheksi — mutta vain kerran: Pariisin virkaatekevä poliisipäällikkö Guillaume de Lamoignon ja arkkipiispa Hardouin de Péréfixe kielsivät sen kirkonkirouksen uhalla. Molièren vastaus vedota kuninkaaseen toistuvasti, joka oli Espanjan ja Ranskan välisessä sodassa 1667–1668 Flanderissa. Siinä hän korosti, että näytelmän konna ei ole vilpitön uskovainen vaan nimenomaan teeskentelijä ja tekopyhä ja julkaisi puolustuksen näytelmälleen nimeltä Lettre sur la comédie de l'Imposteur.

Vaikka ei ole mitään syytä ajatella, että Ludvig XIV olisi vastustanut Molièren kuvausta uskonnosta ja uskonnollisesta tekopyhyydestä, näytelmä joutui osaksi paljon laajempaa taistelua uskonnollisesta ja poliittisesta auktoriteetista. Ludvig XIV:n valtaa uhkasivat Rooman paavi ja Ranskassa jansenistit, jotka eivät tunnustaneet kuninkaan oikeutta puuttua yksilön omantunnon asioihin.

Kirkonmiehet tuomisivat Tartuffen ilmestymisen jälkeen Molièren jyrkin sanankääntein. Hänestä levitettiin juoruja, ja hänet vaadittiin jopa poltettavaksi roviolla. Muuan kirkonmies vaati kirjailijan surmaamista perustellen vaatimustaan keisari Augustuksen antamalla kuolemantuomiolla Juppiteria solvanneelle ilveilijälle. Ainoastaan Ludvig XIV:n suojelu pelasti Molièren. Aurinkokuningas myönsi Molièrelle eläkkeen, joka turvasi hänen taloutensa.Grimberg 1982, osa 14, s. 164 ja 170–171. Kirkko voitti vaateensa siinä, että näytelmän esittäminen kiellettiin viideksi vuodeksi.

Helmikuun 5. päivänä 1669 Tartuffe saatiin viimein esittää nimellä Le Tartuffe; ou, l’imposteur. Näytelmän loppu oli kirjoitettu uudestaan. Se päättyy kuninkaan välituloon, deus ex machinaan. Tartuffen voitto kääntyykin odottamattomaksi tappioksi, kun oikeamielinen kuningas näytelmän ulkopuolelta puuttuu tapausten kulkuun.

 Elokuvat 
Tartuffesta on tehty elokuvasovitukset vuosina 1925 ja 1984.Tartuffe (haku). Elonet. 

Vuoden 1925 Carl Mayerin käsikirjoittaman mykkäfilmi version Herr Tartuffe ohjasi saksalainen Friedrich Wilhelm Murnau ja tuotti Ufa – Universum Film AG. Pääosissa Emil Jannings, Lil Dagover ja Werner Krauss. 

Vuoden 1985 ranskalaisen version Le tartuffe ohjasi suoraan Molièren tekstiin Gérard Depardieu, pääosissa Depardieu, Elisabeth Depardieu ja François Périer.  

 Keskeiset hahmot 
HahmoKuvaus OrgonTalon isäntä, Elmiren aviomies, ihailee Tartuffea Tartuffe Orgonin vieras, joka yrittää vietellä Elmiren ja huiputtaa Orgonilta tämän omaisuuden   Elmire Orgonin vaimo Mariane Orgonin tytär edellisestä avioliitosta, Valèren rakastettu Valère Orgonin tyttären Marianen rakastettu Dorine Marianen kamarineito, tarjoaa apuaan nuorille rakastavaisille Damis Orgonin poika edellisestä avioliitosta Cléante Elmiren veli Rouva Pernelle Orgonin äiti

 Lähteet 


 Aiheesta muualla 

Luokka:Molièren näytelmät
Luokka:1664